Miroslav Zelenka

Články

https://www.miroslav-zelenka.cz/

Obsah:

Obsah:

Dnes a zítra - Popis možných variant vývoje lidstva a Země

Transformace Země, kvantové stavy vědomí a fraktální uspořádání časoprostoru

Frekvence vibrací vědomí a jejich vliv na poznání

Cesta k transformaci Země - Faktory ovlivňující transformaci Země

Nocebo efekt - Popis nocebo efektu a negativního programování

Fraktální uspořádání časoprostoru - teorie Nového věku

Smysl života z pohledu různých úrovní poznání

Základní reakce na stres

Channeling

Čas a jeho cykličnost, pravděpodobnostní budoucnosti a rok 2012

Světlo a tma, transformace a naše aktivity

Energeticko-informační stránka stravy

Rok 2009 - začátek konce nebo konec začátku

Konspirační a alternativní teorie a informace, guruové a proroci

Svět jako virtuální realita a mozek jako tuner

Sebevědomí a pokora, zablokování srdeční čakry a láska jako stav duše

Jedna z pravděpodobných plánovaných budoucností

Yes, we can (Ano, můžeme)

Podstata základního konfliktu na Zemi nejen v této době

Kosmická hra o Energii a dnešní makrospolečenská i mikrospolečenská situace

Teorie rozvětvující se budoucnosti

Čas - největší mystérium

Voda – zázračná tekutina

Zda, jak a proč byla cíleně zdiskreditována myšlenka komunismu, jako pokusu o spravedlivé uspořádání společnost.

Manipulace a manipulátoři

Úrovně a roviny poznání (vědomí, bytí)

Kde se objeví volná energie

Náboženství a věda jako evoluční výhoda

Výchova a vzdělávání zcela jinak

Léčení těla i mysli zcela jinak

Fraktální horoskop

Co očekáváme pravdu nebo nové informace?

Transformační příznaky a příprava na transformaci

Pojmy a dojmy (vjemy) a rozdílné názory

Mimozemšťané a jejich hodnocení

Vícedimenzionální bytost, náš vztah s ní a vhodné meditační či léčebné techniky.

Milujte, láska nemá nepřátel

Pochybuji, tedy jsem

Strach a zejména strach ze smrti jako cílená manipulační informace zpomalující nebo zabraňující transformaci

Vegetariánství – ano, ne, jak a proč

Koncentrujme se na to, co nás spojuje a ne na to, co nás rozděluje, a tvořme pozitivní vize budoucnosti

Moc a ne-moc (z) transformace

Dobro a zlo – absolutní a relativní a zlo pro lidstvo v dnešní době

„Něco“ se děje a hlavně velmi pravděpodobně brzy začne dít

Příprava na semifinále – koncentrace mysli, očista těla a duše

Mysl (vědomí) - tvůrce času

Současnost - CC (Korporátní kapitalismus), budoucnost NWO anebo SE (Spirituální Země) – jejich základní principy a podstatné znaky

Diskuze - pravda a důkazy

Atlantida, rok 2012 a harmonie energií jang a jin

Orgon, orgonit a orgonitové zářiče

Síla vědomí při transformaci Země

Současné podmínky transformace a náš aktivní přístup

Harmonie energií jang a jin – reakce na email čtenářky

Klikaté cesty duchovního rozvoje

Interview s vlastní duší

Tři základní druhy cest duchovního rozvoje

Umění žít a milovat

Úrovně bytí a poznání a úhly pohledu

Duchovní rozvoj a naši blízcí

Bude rok 2010 rokem rozhodujícím?

Skončí v letošním roce informační embargo?

Fraktální uspořádání Teoversa (Boha, Universa, Bytí, Vědomí)

Principy tolerance

Změny jsou nutné, ale možná je nyní důležitější než jaké, kdo a jak je provede

Podstata frekvence vibrací vědomí a význam výše této frekvence pro ovlivňování reality

Energetická podstata závislostí, jejich příčiny, průběh a možnosti léčení

Bytost mezi bytostmi a škola života hrou

Cílem je zaměstnat mysl lidí zástupnými problémy, aby se nesnažili pochopit podstatu

Opravník rozporných omylů

Energetická podstata všech procesů včetně ekonomických, současné situace a příčin ekonomické krize

Češi a Česko – historie a budoucnost – zaprdění Čecháčci nebo vyvolený národ

Channeling s členkou Galaktické rady – červen 2010 (1+2)

Příčinou negativních emocí je stav duše a ne vnější podmínky

Volby – zpráva o stavu společnosti

Matrix – jeho typy a úrovně

Cesty ke snižování závislosti na matrixu

Ego, egoismus a zbavení se závislosti na egu

Všechny světy v pohybu – komplexní pohled na současnou a budoucí situaci

Současný vývoj situace na Zemi

Objevování skrytých schopností v nás s nadějí, láskou a vírou

Pozitivní vize příštího uspořádání společnosti

Fraktální struktura Teoversa vícedimenzionálních bytostí a antropomorfní struktura Teoversa stvořitelů, archandělů a podobných bytostí

Osudové a osudové diskuze o současnosti a budoucnosti

Co je to člověk – člověk to zní hrdě!?

Hra na vývoj jako součást matrixu vyšší úrovně

Čas se zrychluje, zintenzivňují se změny a ty opravdu podstatné se blíží

Rozloučení s temnými silami – otevřený dopis

Povánoční až silvestrovské rozjímání o pohádkách, bájích a společenských systémech

Spánek a snění

Aktivizace občanské společnosti

Mojžíšovo Desatero božích zakázání nebo Kristovo „Dvoutero“ lásky?

Základní principy Teoversa a poznání (1)

Vliv genetické výbavy, prostředí a duše – naše nové role

Státní dluh - dokonalý systém

Je naše společnost připravena na výrazné změny?

Jak překonat stagnaci ve vývoji

Zločin a trest

Naše společnost je nemocná tak, jak jsou nemocní její jednotliví členové. Pojďme ji (se) léčit!

Fiktivní rozhovor s ředitelem Zeměkoule

Sebeuvědomění - Ano, to jsem já

Předkládané vize transformace a změn včetně návodů ke „správnému“ chování pro úspěšné zvládnutí transformace

Paralelní minulosti sbíhající se do jediné přítomnosti

Revoluce nejen společenská, parazitismus a symbióza, parazité a hostitelé

Cykly vývoje na Zemi ohraničené globálními katastrofami a DNA živých organismů na Zemi

Strach – jedno z hlavních témat dnešní doby

Hypotéza o průběhu transformace a přechodu na vyšší úroveň reality

Zdánlivý rozpor mezi snahou ega o vývoj a požadavky duše na prožití zkušeností

Co dělat v současné době

Pochopení atributů konzumně tržního matrixu – přichází čas probouzení

Vliv Měsíce na bytosti na Zemi a zablokování páté čakry

Některé hypotézy a teorie „naruby“

Cesta ke svobodě – breathariánství a volné energie

Upgrade lidského hardwaru a softwaru

Limonádový Joe jako filozoficko-satirická prognóza

Je rok 2012 rokem podstatných změn?

Cesta k transformaci společnosti

Uměle stvořená astrální kvazibytost

Vzájemný vztah vědomí lidí a společenského systému

Harmonie zdánlivě rozporných protikladů

Je příčinou problémů soudobé společnosti společenský systém nebo způsob vládnutí?

Makrokosmická a mikrokosmická hra v souvislostech s rokem 2012

Překonání stagnace duchovního vývoje v současné době a hranice ega

Zahlcení mysli lidí i celé společnosti stále novými programy

Channeling s bytostí nazývanou Gaia (Země)

Vhodnost konkrétní stravy pro konkrétního člověka v určitém časovém období z více úhlů pohledu

Bůh, víra v boha, náboženství, církve

V náš prospěch je sounáležitost se všemi lidmi a bytostmi

Nekonečné vědomí a vědomí nekonečna

Konec roku 2012 - pohled na současnou situaci z více úrovní poznání (1+2)

Janečkova pozitivní evoluce – raz dva tři, show dva tři

Fenomén 21. prosince z jiných než běžně používaných úhlů pohledu

Odpověď na 7 otázek webu Probuzení

Prezidentské volby 2013 výpověď o stavu společnosti

Transformace společnosti prostřednictvím minisystémů sestávajících z transformačně naladěných lidí

Disharmonie duše a ega

Vše je výsledkem tvůrčí energie Teoversa a exaspectologie

Současná situace z více úhlů pohledu

Osud a svobodná vůle lidské bytosti

Účelové prognózy a pravděpodobná realita v budoucnosti

Podstata lidské bytosti a tvůrčí princip

Pránariánství (bretariánství) z různých úhlů pohledu

Jak si laik představuje, že by (ne)měla fungovat ČNB, kdyby byla skutečně česká národní

Stavy rozšířeného vědomí a prostředky k jejich dosažení

Jedna z variant alternativní historie Země

Principy funkčnosti homeopatie

Některá aspekty inkarnací a kosmické hry

Detailnější pohled na některé aspekty Teoversa (1+2)

Fraktální uspořádání časoprostoru a astrologie

Zhypnotizovaná společnost

Fenomén celosvětového dluhu a další ekonomické „záhady“

Relaxace, meditace, kontemplace, vědomý příjem energie

Fiktivní rozhovor s „šéfem“ agentů Smithů

Atlantida známá i neznámá

Rady pro všední den

Reportáž z Atlantidy (Azor)

Putování do hlubin vlastní duše a cesta životem

Opravník běžně používaných nepřesností

Reptiloidi a Slované

Posílení egregoru Slovanství a pozitivní budoucnosti a meditace k tomuto posílení

Magický útok proti české kotlině a vytvoření ochrany proti tomuto útoku

Probuzení, osvícení, intuice

Podstata Teoversa z různých úhlů pohledu

Jak pomoci transformaci vlastní aktivitou, práce pro sebe práce pro druhé

Naše představy o světě po transformaci a co jsme ochotni pro ni obětovat

Reinkarnace duše a reinkarnace společnosti

Pravděpodobná varianta reinkarnace společnosti a harmonizace egregoru slovanství

Informace o člověku, které je možno získat mimosmyslově

Zápisky M. Z.

Konflikty na úrovni jemně hmotných světů, léčení energií, meditace

Gen radosti z vítězství, očista sebe a společnosti

Experiment Země a Měsíc

Vlivy probíhajícího transformačního procesu na člověka

Síla kolektivního vědomí

Příčiny zablokování čaker, akášická kronika a paměť

Léčení a uzdravování

Aktivní účast v transformačním procesu

Přisedlíkologie

Přisedlíkologie dodatek

Zápisky M.Z. duben až květen 2017

Morfogenetická pole, morfická rezonance, osobní morfogenetické pole

Kolektivní meditace, rituály, parazitické kvazibytosti

Pozitivní vize budoucnosti

Příčiny životních a zdravotních potíží a jejich řešení

Stručný souhrn informací z historie Slovanů zejména na území Česka a Slovenska

Předmluva ke kolektivní meditaci na posílení egregoru Slovanství a pozitivní budoucnosti dne 10.10.

Komplexní změna paradigmatu

Práce s čakrami

Konkrétní změny v roce 2018

Minisystémy jako ostrůvky pozitivní deviace

Varianty vývoje situace na Zemi do 10 let

Závislosti, jejich formy a jak se jich zbavit

Manipulace jako běžná součást našeho života

Vliv osobního morfogenetické pole na novou inkarnaci

Zápisky Miroslava Zelenky

Partnerské vztahy a vztahy s blízkými v době začínající transformace

Karmické vazby v partnerských vztazích

Otevřenost čaker a jejich sektory

Novoroční rozhovor 2019

Dnes a zítra - Popis možných variant vývoje lidstva a Země

12.05.2008

Neuvěřitelné množství informací týkajících se současného stavu lidstva jeho blízké budoucnosti se na nás valí z internetu i časopisů. Následující pojednání si klade za cíl přinést určité komplexní shrnutí, případně několik nových podnětů.

Pro lepší pochopení je vhodné začít obecnými úvahami o dvou základních principech, které umožní lepší vhled do poměrně složitého propletence logických úvah.

1. Je mnoho úrovní pravdy

Pouze porozumění tomuto základnímu principu umožňuje překonání zdánlivé vzájemné rozpornosti jednotlivých pravd.

Převzetí tohoto principu jako metody poznání (i tzv. vědeckého) i přístupu k životu se jeví jako velmi důležité a osvobozující od různých dogmat.

Nejsrozumitelnějšími analogiemi pro pochopení obtížně pochopitelné skutečnosti jsou modely. Představme si válec ve 4 soustavách (viz obrázky).

V 1. soustavě, která je tvořena 3 prostorovými a 1 časovou dimenzí, pozorovatel, který vnímá tak, jako v prostorových dimenzích i v časové dimenzi, delší časový úsek najednou, vidí mnoho válců vytvářejících zdánlivě jeden celistvý mnohoválcový útvar. Každý z válců zobrazuje válec v jednom časovém okamžiku.

Ve 2. soustavě, která je tvořena 3 prostorovými dimenzemi, což je naše běžná zkušenost, pozorovatel vnímá jeden třírozměrný válec.

Ve 3. soustavě, která je tvořena 2 prostorovými dimenzemi (tedy plochou) pozorovatel vnímá průnik válce do plochy, což v základních polohách může být obdélník, kruh nebo elipsa.

Ve 4. soustavě, která je tvořena 1 prostorovou dimenzí tedy přímkou, pozorovatel vnímá průnik válce do přímky, což je úsečka.

Teď si představme hypotetické obyvatele každé ze soustav. Všichni pozorují ten samý objekt, ale každý z nich vidí něco jiného. Každý je také přesvědčen, že právě to, co vidí on, je ten pravdivý odraz skutečnosti a ti ostatní, že se musí mýlit. Dokonce i v rámci jedné soustavy se názory na pravdu mohou lišit právě jen úhlem pohledu, jako je tomu u našeho modelu pro 3. soustavu dvoudimenzionální (plochu).

2. Polarita stvořeného světa a každé jeho části

Boha ve své formě Absolutna lze snad připodobnit ke gigantickému superpočítači s nekonečným potenciálem, který momentálně neřeší vůbec žádný úkol. O Absolutnu nevíme po intelektuální stránce absolutně nic, protože se jedná o beztvarou a bezčasou Prázdnotu bez hranic. To však neznamená, že neexistuje. Mysl je věčně a univerzálně přítomna, „Nic“ je pouhým zdáním. Obrazně matematicky by se to dalo snad vyjádřit jako nekonečná nula.

Na rozdíl od tohoto Absolutna by se jako základní princip stvořeného světa dal obrazně matematicky vyjádřit jako plus a mínus nebo v jiných pojmech jako jin a jang. Tento nejzákladnější princip, který již nelze dále redukovat, je přítomen v každé entitě, v každém systému. Částice, atom, molekula, buňka, organismus, člověk, manželé, rodina, společnost, národ, stát, Země, Sluneční soustava, galaxie, kupa galaxií, vesmír, svět to vše je svým specifickým vědomím, které obsahuje tento základní princip. Když odstraníte všechny atributy entity včetně času a prostoru zbude pouze plus a mínus a tento základní princip je hybnou silou stvoření a stváření světa. Neexistuje nic s výjimkou Absolutní mysli, co by tento princip neobsahovalo.

Nejvhodnější představa obsahování tohoto principu ve všem je magnet. Magnet vždy obsahuje severní a jižní pól. Jsou nerozdělitelné. Když rozdělíte magnet na dvě části, vzniknou dva magnety a každý bude obsahovat severní a jižní pól. Když rozdělíte magnet na tři části, vzniknou tři magnety a každý bude obsahovat severní a jižní pól. Když k sobě přiložíte jakékoliv magnety, vznikne soustava opět s jedním severním a jižním pólem.

Polarita je základní princip stvořeného světa. Pro upřesnění stvořeným světem je myšleno vše. To znamená i tak zvaný astrální svět a tak zvané vyšší světy. Ne pouze nám nejbližší a nejsrozumitelnější časoprostorový svět. Toto je velmi důležité při pochopení stvořeného světa a jeho fungování. Není dobro bez zla, není světlo bez tmy, zvuk bez ticha, protože nemůže existovat magnet skládající se pouze ze severního nebo jižního pólu, nemá smysl uvažovat o jin bez jang o plus bez mínusu.

Nepřijetí tohoto základního principu ať už rozumem nebo citem je nepřekonatelnou překážkou na cestě poznání.

Smyslem bytí na všech úrovních a tím i nejobecnějším smyslem bytí je využití polarity k tvůrčímu procesu.

Záměrně zde používám pojem bytí (ve smyslu existence vědomí) a ne pojem život, protože definic života je mnoho a vzhledem k jejich časté biologické orientaci nejsou pro tyto účely příliš vhodné.

Vývoj počítačů, počítačových her a internetu umožnil použít vhodnější představu a příměr pro pochopení tzv. kosmické hry.

V současné době existují na internetu tzv. on-line počítačové hry, kterých se účastní desettisíce až statisíce lidí z celého světa (počet se vztahuje k jedné konkrétní hře a jednomu určitému časovému bodu). Každá taková hra má prostředí a základní pravidla vytvořená programátory. Hráč, který se této hry účastní, si vybírá postavu, s kterou se bude hry účastnit a v rámci stanovených pravidel si určuje vlastnosti, vzhled, schopnosti. Ve hře si pak vybírá cíle, kterých chce dosáhnout a v rámci toho se sdružuje s ostatními hráči (přesněji řečeno s jejich postavami), případně proti nim bojuje. Dokonce se stávají v současné době velmi populární i hry simulující běžný život. Když hráče konkrétní postava přestane bavit nebo je mu v této hře život nějakým způsobem ukončen a tato hra se mu líbí, vybere (stvoří) si postavu jinou a jde hrát znovu. A není problém si představit, jak hráč hraje více her a je spolutvůrcem více postav současně.

Takto je možno si představovat i bytí - kosmickou boží hru, kde existuje Stvořitel – velký programátor, který vytváří prostředí a určitá pravidla hry a Multidimenzionální Bytosti si volí jednotlivé postavy – v případě úrovně našeho časoprostoru jednotlivé inkarnace. Je nutno si uvědomit, že vzhledem k bezčasovosti této úrovně Bytost hraje všechny hry současně. Vzhledem k polaritě stvoření hraje všechny představitelné a i některé pro nás lidi nepředstavitelné role. Těmito rolemi mohou být i takové pro nás krajní polohy jako jsou postavy obdobné nám známým postavám jako je například Kristus, Budha, Hitler, Stalin, ale i Lucifer a archanděl Gabriel.

Když už jsme si konkrétní hru a postavu v kosmické hře vybrali, jsme nuceni dodržovat její základní pravidla a to znamená, že určitá naše jednání způsobují určité následky stanovené programem Stvořitele pro tuto hru, jejímž však jsme zároveň i spolutvůrci, pro což se používá pojem karma. Každý z nás jakožto součást Bytosti a tím i část hologramu vědomí Bytosti obsahujeme všechny aspekty Bytosti včetně aspektů z našeho pohledu nejkladnějších i nejzápornějších. Duchovní úroveň inkarnované bytosti (pokud o něčem takovém má smysl hovořit) by se snad dala vyjádřit mírou pochopení základního principu jin a jang a vyrovnání se se všemi aspekty duše jako části hologramu vědomí Multidimenzionální Bytosti a to zejména těmi z našeho pohledu nejodpornějšími. I když pro některé duše je obtížné se vyrovnat a přijmout i ty z našeho pohledu nejkladnější aspekty své duše, protože mají dojem, že si je vzhledem ke svým předchozím životům „nezaslouží“.

Představme si, že jsme magnet. Nemáme jinou možnost než pochopit a vyrovnat se se skutečností, že se skládáme i ze severního i z jižního pólu. A z tohoto pohledu není podstatné, zda severní pól označíme jako kladný a jižní jako záporný.

K tomu navíc je nutno se vyrovnat s tím, že to, co my považujeme za kladné, jiní mohou považovat za záporné a obráceně.

Povšimněte si, jak z tohoto zorného úhlu je nesmyslné volání různých „náboženských“ a zejména církevních ideologií ve stylu “Vymýtíme všechny záporné jižní póly a bude ráj na zemi“, případně „Vymýtíme všechny záporné severní póly a bude všude mír a blahobyt (možno dosadit i pojem udržitelný rozvoj). Pod pojem náboženské ideologie řadím v tomto smyslu i různé materialisticky se tvářící ismy, protože se ve velké většině případů nejedná rovněž o nic jiného než o určitou formu víry a náboženství.

Z tohoto pohledu je nutno přistoupit i ke svému „egu“. V mnoha knihách a přednáškách je zdůrazňováno, že se musíme zbavit svého ega, nechat jej zemřít. Toto ale není možné. Protože ego není nic jiného než vědomí určité postavy v kosmické hře se všemi jejími vlastnostmi, minulostí, přítomností a potencionální budoucností a pokud bychom se tohoto zbavili, zmizí i postava a hra. To, co zbude, je pouze základní vědomí Bytosti – jin a jang. Své ego a jeho principy musíme pochopit a přijmout jej. Čeho se musíme zbavit je egoismus, zbavit se závislosti na egu, závislosti na výsledcích postavy v té konkrétní hře, závislosti na výsledcích postavy, na kterou je právě naše vědomí koncentrováno.

Ego je role, kterou jsme si přišli zahrát a té se nemůžeme zbavit, ale čeho se můžeme zbavit, je egoismus, což není nic jiného než ztotožnění se s touto rolí.

Musíme pochopit polaritu svého ega, své duše.

Rozbor současné situace

Pro plné pochopení současné situace na Zemi je nutno použít základní principy.

Tento stav má mnoho úrovní, jejichž poznání umožní dané situaci porozumět v plném rozsahu.

Pro zjednodušení je nutno uvést několik základních úrovní, ale je potřeba si uvědomit, že mezi těmito úrovněmi nejsou ostré hranice a dochází i k prolínání mezi nimi a zároveň, že všechny tyto úrovně se vzájemně ovlivňují a ovlivňují směr chodu našich dějin.

úroveň běžných lidí

úroveň oficiálních vlád

úroveň skutečně vládnoucích lidských elit

úroveň mimozemských civilizací

úroveň vědomí Země

úroveň astrálního světa

úroveň vyšších světů

1. Úroveň běžných lidí

Pro současné lidstvo je stále vytvářena iluze světa, která vůbec neodpovídá skutečnosti. Běžní lidé jsou zataženi do spotřebního způsobu života společnosti a nemají ani čas ani chuť si klást jakékoliv důležité otázky. Pro ty, kteří jdou hlouběji a zajímají se i o základní filozofické otázky jsou vytvářeny různé ideologie – náboženství, které je odvádějí od cesty k pravému poznání. Pro ateisty je vytvořeno náboženství s názvem věda. Přitom vše je jinak, než jak je nám předkládáno. Historie je evidentně vytvářena s určitým záměrem a neodpovídá zjištěným skutečnostem. Přírodní zákony jsou nám předkládány v dogmatické formě a rovněž neodpovídají faktům. Jako příklad lze uvést teorie o evoluci a vývoji člověka, popírání zdrojů volné energie, informace o mimozemském životě a mimozemské inteligenci (či spíše o jejich neexistenci), informace o stavu společnosti, o zidealizovaném fungování kapitalismu a demokracie apod. Jen nepatrný zlomek procenta lidí je schopen prohlédnout skrz uměle vytvářenou bariéru.

Všechno je jinak a lidstvo je udržováno v bludu, aby jako stádo poslušně kráčelo tam, kam určí ti, jež mají moc. A lidstvo tam také celkem poslušně až na výjimky kráčí.

Dochází k výrazné polarizaci lidských bytostí. Zjednodušeně řečeno, slušní se stávají slušnějšími a neslušní se stávají ještě neslušnějšími. Lidí kolem středu ubývá a přibývá jich směrem k pólu.

Významným prvkem je fakt, že v této době dochází díky urychlené polarizaci i k mimořádně rychlému a v nám známých dějinách k nevídanému duchovnímu rozvoji mnoha lidí. A je nutno si uvědomit, že se jedná vzhledem k polarizaci o opravdu velké množství lidí. Tento fakt je bohužel víceméně skryt, protože média až na výjimky věnují svoji pozornost zprávám, jejichž aktéry jsou ti z druhého pólu.

2. Úroveň oficiálních vlád

Oficiálně vládnoucí vrstva společnosti, která se formálně podílí na moci a která současně se podílí na vytváření iluze světa, ale zároveň většinou až na výjimky v iluzi sama žije. Zjevnou stránkou je politický boj o moc a peníze, globalizační snahy, vojenské intervence v cizích zemích, teroristické akce apod. Vzhledem k výrazné polarizaci lidí a vzhledem k tomu, že na vrcholová místa v politice se dostávají slušní lidé opravdu jen zcela výjimečně (což už je bohužel dáno samotným principem funkce politiky v současném tzv. demokratickém světě) a neslušní se v dnešní době stávají ještě neslušnějšími, je zřetelný úpadek vládnoucích vrstev společnosti, jejich zcela evidentní zhrubnutí a špatně skrývaný i zcela neskrývaný nezájem o zájmy společnosti jako celku. Takřka všichni jsou sami manipulováni těmi, jež mají skutečnou neformální moc. Manipulaci si většina z nich ani neuvědomuje, protože je prováděna velmi důmyslně a využívá či spíše zneužívá slabých stránek těchto lidí. Samozřejmě jsou časté případy i přímého nátlaku. A tak vědomě či nevědomě realizují plány skutečně vládnoucích lidských elit.

3. Úroveň skutečně vládnoucích lidských elit

Informace o této skupině pocházejí většinou z tzv. „konspiračních teorií“ a channelingových zdrojů, i když mnoho informací lze získat i důkladnou analýzou běžně známých skutečností.

Zájmem této skupiny mocných (Ilumináti, svobodní zednáři, Vatikán apod.) je vytvořit tzv. Nový světový pořádek s jednotným náboženstvím a jednotnou světovou vládou a vytvoření takového stavu lidské společnosti na Zemi, který by této skupině zaručoval moc a kvalitní život v kvalitním prostředí. K tomu jsou připraveni použít všech možných i nemožných prostředků jako jsou globalizace všeho druhu, války, redukce počtu lidí (např. prostřednictvím nemocí, katastrof, válek včetně atomových) a jako záminky využívají cokoliv, např. globální oteplování, nebezpečí jaderných zbraní ze strany těch „zlých“, terorismus, AIDS, ptačí chřipku apod.

Na podstatně vyšším stupni než u předchozích dvou úrovní jsou již v této skupině vědomosti, které nejsou omezovány žádnými dogmaty materialistické vědy či ortodoxních náboženství. Pro tuto skupinu pracují intelektuální elity, které důkladně analyzují a syntetizují informace všeho druhu, to znamená i informace, které jsou v kruzích „oficiální vědy“ zesměšňovány či ignorovány (např. mytologie jednotlivých národů, alchymie, astrologie, magie, mimosmyslové vnímání, channelingové zdroje apod.), což se děje částečně záměrně a částečně díky zúženému poznání většiny „oficiálních vědců“. Díky tomu mají příslušníci této skupiny podstatně pravdivější informace o historii Země a lidstva, o lidstvu již dnes dostupných nových technologiích (např. nové zdroje energie, nové způsoby transportu, léčení chorob apod.), existenci mimozemských civilizací, kosmologii, fyzice, filozofii apod. Zjednodušeně řečeno, protože mají podstatně přesnější znalosti minulosti a současnosti mají i daleko přesnější obraz možných budoucností a tím i znalost možných nástrojů pro její ovlivnění.

Přesto i oni jsou ovládáni a to částečně reptiloidními (reptil - plaz) civilizacemi a částečně astrálními silami. Tuto skutečnost si většina z nich nepřipouští, protože o ní neví, případně si dělá iluzi, že se bude jednat o spolupráci a ne o vztah nadřízenosti a podřízenosti, což se ale nedá předem zcela vyloučit.

Protože lidé se do této skupiny nepropracovávají politickým bojem, ale zcela jinými mechanismy, zejména výběrem správných rodičů, je tato skupina rovněž ovlivňována polarizací. Do lidí této skupiny se inkarnují rovněž vyspělé duše, jejichž cíle se ne zcela shodují s momentálními (počítaje v to i dlouhodobé strategické cíle) cíly skupiny jako celku. Tito lidé zatím pracují skrytě, ale jejich působení je již významné a nemělo by se podceňovat, včetně možnosti, že by se jim časem podařilo celou skupinu ovládnout tak, aby začala pracovat ve prospěch lidstva jako celku.

4. Úroveň mimozemských civilizací

Ověřitelnost informací z této úrovně je již značně problematická a většina z nich vypadá jako sci-fi a mnohdy ještě spíše jenom jako „fi“. Kromě toho se jedná o úroveň, která by si zasloužila určitě rozdělení na více podúrovní, protože pod pojmem mimozemská civilizace se skrývá opravdu široká škála úrovní, jak technologických, tak i duchovních, včetně bytostí, jejichž možnosti z našeho pohledu téměř splývají s možnostmi Boha. V tomto bodě se úvaha týká mimozemských civilizací, jejichž duchovní a technologická úroveň je pro nás ještě pochopitelná.

Z pohledu méně duchovně, ale dostatečně technologicky vyspělých civilizací se jedná o boj o ovládnutí prostoru Země a jejích obyvatel různými druhy vesmírných civilizací, případně ras v rámci naší Galaxie.

Na jedné straně se jedná o civilizace, které chtějí lidstvo ovládnout a nemají zájem na duchovním vývoji lidstva, spíše naopak, snaží se ho zbrzdit. Na druhé straně se jedná o civilizace, které chtějí lidstvu pomoci, jednak ochranou proti civilizacím snažícím se lidstvo ovládnout a jednak pozvednutím lidstva na vyšší úroveň.

Z dostupných zdrojů vyplývá, že snahy o ovládnutí lidstva projevují především reptiloidní civilizace, jejichž cíle nejsou v souladu se zájmy lidstva jako celku.

Není vhodné reptiloidním zájmům říkat temné zájmy a temné síly. Oni zase mohou vnímat svoje zájmy jako zájmy dobra a naše zájmy jako zájmy zla. Jsou to prostě jiné zájmy. Pokud v tomto smyslu vůbec výrazy jako dobro a zlo používají. Možná, že znají pouze kategorii užitek - neužitek.

Je nutno je vnímat jako odlišná vědomí. Není možno je posuzovat v intencích našeho vnímání dobra a zla. Rovněž je nutno při tomto posuzování jejich odlišnosti odstranit jakýkoliv prvek morálního odsouzení jejich chápání dobra a zla. Abychom pochopili podstatu, musíme to chápat jako soutěž dvou forem a ne souboj dobra a zla.

Reptiloidi mají zájem nejen o Zemi jako takovou, ale velký zájem mají i o člověka. A není vhodné situaci zjednodušovat, tak, že mají zájem o lidi pouze jako o otroky, či podanou rasu nebo dokonce jako o potravu.

Velký zájem mají o člověka jako takového jako odrůdy humanoidů a rasy výrazně odlišné od reptiloidů. Pokud se chceme dopátrat jejich důvodů zájmu o člověka, je nutno přistoupit k tomuto fenoménu poněkud ze široka. I reptiloidi mají svoje mýty, filozofie, kosmogonie apod.

Zde si dovolím menší vsuvku. Součástí stvořitelského mýtu reptiloidů je údajně i teorie vyvolené rasy, která je oprávněna v zájmu svého rozvoje kolonizovat planety bez ohledu na původní obyvatele včetně jejich možného vyhlazení. Pokud vám to nic nepřipomíná, doporučuji přečíst si Starý zákon. Podobnost čistě náhodná?

Při určité míře zobecnění je možno přepokládat, že na vyšších úrovních vývoje jednotlivých civilizací dochází k určitému sbližování filozofických názorů. Proto se dá předpokládat, že i oni dospěli k pojetí našeho fyzického světa jako určitého druhu virtuální reality, kde základním tvůrčím aktem je myšlenka.

Člověk je díky jedné své specifické zvláštnosti schopen velmi silných tvůrčích aktů a tím i prosazení své vize vývoje událostí. Tou specifickou zvláštností, kterou se lidé odlišují zejména od reptiloidů, ale částečně i od ostatních humanoidů, je schopnost silných emocí. Člověk je schopen položit tvůrčí myšlenku na silnou vlnu emocí a tím i měnit realitu. Je známo mnoho příkladů, kdy běžný člověk pod vlivem silných emocí dokázal to, co není ve fyzických silách žádného člověka (klasickým příkladem jsou matky zachraňující své děti nebo sebe pro své děti).

Mnohé krvavé rituály obětních obřadů, a zejména s lidskými oběťmi, původně měly svůj účel v posílení tvůrčí myšlenky na změnu reality (např. přivolání deště) energií silné emoce. Za nejsilnější emoci byla vždy považována násilná smrt člověka. V originálním obřadu se jednávalo o dobrovolnou oběť, která byla vysoce hodnocena i vlastními oběťmi. Toto subjektivní hodnocení oběťmi by se to dalo přirovnat k sebevražedným útokům muslimských bojovníků.

Tato „emoční schopnost“ činí z lidí, z určitého úhlu pohledu, mocné bytosti. Vzhledem k současné duchovní úrovni „naštěstí“ velká většina lidí není schopna vědomě využívat tvůrčí myšlenku ke změně reality.

Reptiloidy zajímá především síla, samozřejmě v pojetí dalece překračující pouhou fyzickou sílu. V této souvislosti si prosím povšimněte pozdravu z Hvězdných válek „Provázej tě síla“ (ne „Provázej tě láska“, což by asi byl, anebo spíše měl být, humanoidní pozdrav).

Genetické pokusy, o kterých je možno se dočíst na mnoha stránkách Internetu v mnoha různých variantách, slouží k vytvoření u některých ras chybějícího tzv. emočního těla - doplnit „psychiku“ těchto bytostí o schopnost emocí s jednoznačným záměrem získat „Sílu“. Prováděné genetické pokusy zatím vedly (z jednoho pohledu bohužel, ale z druhého možná díky bohu - možno chápat i jako díky božímu zásahu) ke spíše opačnému efektu. To znamená, že výsledkem genetických pokusů jsou humanoidi s reptiloidními prvky, ale bez emočního těla nebo s velmi slabým emočním tělem, které však je zcela nepostačující jako nosná vlna pro tvůrčí myšlenku.

Zajímavá je otázka, proč reptiloidi neovládnou Zemi přímo, např. vojenskou invazí, když jejich vojenská převaha vzhledem k výraznému technologickému náskoku je naprosto jednoznačná. Pravděpodobně je to důsledkem historického vývoje. Na Zemi došlo k mnoha vojenským střetům mezi humanoidními a reptiloidními civilizacemi (v mýtech mnoha národů jsou popisovány tak, že bychom je dnes nazvali „hvězdnými válkami“) a zřejmě došlo k dohodě o nepoužití vojenské síly proto, aby nedošlo k totálnímu zničení Země nebo minimálně života na Zemi, na čemž nemá zájem ani jedna strana. V této situaci je jedna cesta jak Zemi ovládnout. Zdá se, že pokud použijeme, nám Čechům velmi dobře známou terminologii, reptiloidi potřebují tak zvaný zvací dopis. Přeloženo i pro jiné národy než Čechy a Slováky, reptiloidi potřebují, aby jejich zapojení do dění na Zemi bylo jakoby v souladu s převládajícím názorem lidí, přesněji řečeno v souladu s názory vládnoucí vrstvy obyvatel Země. Pod tímto úhlem pohledu je možno chápat i snahy o vytvoření globální vlády (samozřejmě pod zatím skrytou patronací reptiloidů).

Proč nám přátelsky nakloněné mimozemské civilizace nepomáhají a nebudou pomáhat přímo, tak jak si to v mnoha případech představují někteří vizionáři na základě „informací“ od jejich channelingových zdrojů?

Představme si situaci, která je obdobná. Rádi bychom pomohli někomu blízkému, který je dlouhodobě nemocný. Zjednodušeně řečeno máme dvě základní možnosti.

Za prvé pomoci mu lékem, bylinkami, reflexními terapiemi, energetickým působením a případně dalšími alternativními a nealternativními léčebnými procesy. V tomto případě vykonáme za pacienta něco, co možná vyřeší bezprostřední projev nemoci, např. utiší bolest nebo nemoc zdánlivě vyléčí, ale v hluboké podstatě nedojde ke změně a s vysokou pravděpodobností se prapůvodní niterní příčina projeví znovu, někdy ve stejné, jindy v jiné formě.

Za druhé snažit se s ním dobrat vnitřní příčiny nemoci, která signalizuje, že hluboko v podstatě není vše v pořádku a že člověk by měl pochopit, kde chyboval a jak a proč by měl změnit své myšlení, jednání a postoje. V tomto případě je šance pro úplné „vyléčení“ lidské bytosti.

Pokud provedeme hlubokou analýzu skutečné „pomoci“ druhým z pohledu vyšších úrovní poznání, jediné co můžeme reálně udělat pro druhou bytost je, odkrýt jí poznání (o ní samé) a dát jim tím možnost svobodné volby. Tuto volbu většinou dosud neměla, protože neznala jinou možnost než tu, kterou doposud používala. Zda použije tuto novou možnost, je pak již zcela na její vůli a rozhodnutí a musíme být připraveni na to, že ji mnozí i z pohledu nového poznání nepoužijí ať už proto, že nechtějí nebo že to nedokáží. V žádném případě je však za to nemůžeme odsuzovat.

Je reálný předpoklad, že stejným způsobem uvažují i mimozemské civilizace, které jsou na vyšší duchovní úrovni než je naše. Oni nám nemohou pomoci z pohledu vyšších kosmických zákonů jinak, než že nám pomohou odstranit překážky, které nám brání ve svobodném rozhodnutí. A tou formou pomoci je jednak právě odstranění energeticko informační blokády uvalené na nás jinou duchovně nevyspělou mimozemskou civilizací, která bezohledně prosazuje své zájmy na úkor zájmů lidské civilizace na Zemi a jinak poskytnutí informací, které nám byly blokovány, případně i zablokování přímé agrese ze strany jiné civilizace.

Řešení základních problémů naší civilizace však musí již realizovat lidstvo samo.

5. Úroveň vědomí Země

Všechny formy života na planetě jsou součástí bytosti Země, všechny formy vědomí na planetě jsou součástí vědomí Země. Obdobně jako jsou buňky se svým buněčným vědomím součástí našeho těla a našeho vědomí a podílí se na vytváření našeho těla a našich orgánů.

Vědomí bytosti Země udržuje svou kontinuitu až k samotným počátkům života a bude si ji udržovat, dokud bude na planetě život (míněno v tom nejširším slova smyslu). Země, planetární bytost, má vlastnosti, které nejsou nutně odvoditelné z poznání vlastností jednotlivých druhů a organismů jí obývajících.

Celá Země představuje samojediný superorganismus, nadaný vlastní inteligencí. Lze jen doufat, že imunitní systém Země dokáže eliminovat ty složky jejího organismu, které se ukazují jako škodlivé, nebezpečné a nefunkční a že tuto eliminace člověk jako druh přežije. Reduktivní schopnosti určitého systému jako je planeta Země ve vztahu k nějakému dílčímu prvku, jakým je civilizace, či lidská bytost, nepochybně existují. Reduktivní činnost není důsledkem nějaké negativity a nelze ji tak vnímat. Reduktivní události mohou být zcela přirozené v jakémkoliv evolučním běhu a to neplatí jenom pro lidskou civilizaci.

Je nutno si uvědomovat, že Země je živý organismus. Tento organismus je nejen živý, se schopností udržovat rovnováhu, ale má také emoce a svůj druh inteligence, vědomí. Projevy povětrnosti, působení živlů je možno považovat za emocionalitu bytosti Země.

Při hluboké meditaci a napojení se na vědomí Země je možno si uvědomit jaký vliv má lidská civilizace na Zemi. Pocity vědomí Země v této době ve vztahu k působení člověka lze obrazně vyjádřit, jako když máte na sobě 50 let starý kožich, nasáklý prachem a plísní a prolezlý blechami a štěnicemi. Není tak obtížné pochopit, že bytost Země má zájem na očistě nebo svlečení tohoto kožichu. A síly, jimiž disponuje Země, jsou zcela mimo jakoukoliv obranyschopnost lidské civilizace.

Ohrožení lidstva nepramení ani tak z jeho vlastních akcí, ale z toho, jak na ně Země zareaguje.

6. Úroveň astrálního světa

Informace o této skupině pocházejí takřka výlučně z mimosmyslových zdrojů, případně zdrojů, které tyto mimosmyslové zdroje citují.

Na této úrovni se vyskytují i bytosti, které se živí emoční energií a to zejména energií negativní. Vzhledem k tomu, že negativní energie je jejich potravou, snaží se zejména mimosmyslovým ovlivňováním lidí vytvářet situace, při kterých vznikají negativní emoce, jako je bolest, nenávist apod., a to opět na všech úrovních. To znamená, že se nejedná pouze o války, genocidu či hony na čarodějnice, ale i každému člověku známé běžné situace. Tyto astrální bytosti jsou schopny manipulovat vědomím některých lidí.

Nepředstavujme si však, že se jedná pouze o satanské našeptávání k ubližování. Naopak, jsou do lidského vědomí vkládány zdánlivě ty nejušlechtilejší představy o ovlivňování běhu světa. Ve jménu boha a dokonce boží lásky bylo zabito zdaleka nejvíce lidí v dějinách lidstva. S takovým pojetím lze i lidskou duši (samozřejmě cizí) zachránit přivedením na pravou víru, a protože není nic významnějšího než záchrana lidské duše, lze proto obětovat i tělo (a dokonce někdy i vlastní). Netroufám si ani odhadnout, kolik lidí opravdu trpí bolestivými výčitkami, že neuspokojují požadavky svého boha.

Tyto bytosti samozřejmě nemají sebemenší zájem na harmonickém rozvoji lidstva směrem k duchovnosti, protože by tak přišly o zdroj energií. Tyto síly ovlivňují všechny předchozí úrovně s výjimkou duchovně vyšších mimozemských civilizací.

7. Úroveň vyšších světů

Informace z této úrovně jsou však příliš vysoko nad úrovní tohoto článku (bohužel i jeho autora) a pokud by je běžný člověk mimosmyslově obdržel, nebyly by pro něj na úrovni lidského vědomí srozumitelné a pravděpodobně by možná ani nepochopil, že se jedná o informace tohoto druhu.

Při představě pyramidové hierarchie, kdy proti sobě stojí vždy dvě opoziční strany, se dojde na vrchol pyramidy do bodu, když už nejsou dvě strany. A tady je ta inteligence, která už nemá protihráče a na šachovnici světa hraje černými i bílými figurami.

Možné varianty blízké budoucnosti.

Nic se výrazně nezmění a lidstvo půjde pomalým krokem do záhuby

Skrytým elitám se podaří zavést Nový světový pořádek

Zemi ovládnou negativní mimozemšťané

Zemi ovládnou pozitivní mimozemšťané

Země a lidstvo přejde do vyšší úrovně (dimenze)

Přijdou velké katastrofy, které přežije pouze část lidí a pak může nastat bod 1. – 5.

1. Nic se výrazně nezmění a lidstvo půjde pomalým krokem do záhuby

Tato varianta se zdá jako nepravděpodobná vzhledem k mnoha okolnostem a v podstatě ji nepředvídá žádný z alternativních zdrojů. Již pouhou aproximací současného stavu do budoucnosti lze snadno předpovídat velké změny. Některé z mnoha předpokládaných a předvídaných krizí a revolučních událostí (které nemusí být nutně negativního charakteru jako např. nové technologie v oblasti získávání energií, které jsou sice pozitivního charakteru, ale zároveň by přinesly pro mnoho lidí změny pro ně negativní) jsou opravdu více než pravděpodobné.

Co by mluvilo ve prospěch této varianty je skutečnost, že už mnohokráte byly předpovídány „převratné změny“, které ale zatím ještě nenastaly.

2. Skrytým elitám se podaří zavést Nový světový pořádek

Tato varianta se zdá pravděpodobnější než varianta první, protože tomu nasvědčuje mnoho okolností. Lidstvo, pokud nepochopí anebo mu nebude poskytnuta mocná vyšší (ať už si pod tím představuje každý, co chce) pomoc, nemá příliš velkou šanci se ubránit. Na všechny jeho tahy už jsou dávno, alespoň 5 tahů dopředu, připraveny protitahy. Všechny mocenské (počítaje v to např. i média) a ekonomické prostředky jsou v rukou elit.

Problém se zavedením Nového světového pořádku, Globalizaci světa a Jediné vlády Země nespočívá v samotném principu, ale v tom, čemu a komu má sloužit. Na mnoha duchovně vyvinutějších planetách než je Země, je tento princip uplatňován ku prospěchu všech bytostí těchto planet. Existují však velmi opodstatněné obavy, že toto není zcela v zájmů tvůrců Nového světového pořádku. I když i mezi elitou existují lidé a možná už i skupiny, které by daly přednost variantě uplatňované ve vyspělejších civilizacích.

Tato varianta se zdá ale velmi labilní z toho pohledu, že je velká pravděpodobnost přeměny této varianty ve variantu č. 3 nebo č. 5 a to v souladu s tím, čí síly převládnou. Přežití této varianty po dobu delší než 50 let se v souvislosti se všemi okolnostmi jeví jako nepravděpodobné. Za reálného předpokladu, že tato labilita je většině členů této skupiny více či méně známá, mohla by se práce na realizaci této varianty zdát z pohledu motivace této elity jako nepochopitelná. Porozumění motivaci je výrazně jednoduší s úvahou o možnosti, že v rámci elity existují i poměrně početné skupiny, které preferují variantu č. 3 nebo 5.

3. Zemi ovládnou negativní mimozemšťané

Abychom se vyhnuli problematické definici negativních mimozemšťanů, mějme za to pro účely tohoto článku, že tímto označením jsou určeni ti mimozemšťané, jejichž zájmy nejsou zcela v souladu se zájmy lidstva jako celku.

Ovládnutí by mohlo být krátkodobě ale i relativně dlouhodobě skryté před většinou lidstva. Varianta otevřeného hrubého převzetí moci nad lidstvem se nejeví z více hledisek jako pravděpodobná. Daleko pravděpodobnější se zdá varianta využití, případně zneužití spolupráce s částí pozemšťanů pro ovládnutí prostoru Země. Samozřejmě za silné podpory technologické převahy mimozemšťanů, čímž není myšlena jen vojenská převaha, ale i technologie nabídnuté lidstvu ke zdánlivému či skutečnému zlepšení životní úrovně.

Ani tato varianta se z dlouhodobějšího hlediska nejeví jako zcela stabilní, protože by asi byla vyhodnocena ostatními mimozemskými civilizacemi jako porušení dohody uzavřené po skončení bojů o Zemi v dávných dobách a podněcuje představu nových hvězdných válek v naší Sluneční soustavě.

4. Zemi ovládnou pozitivní mimozemšťané

V souladu s úvodem do bodu 3., mějme za to pro účely tohoto článku, že označením pozitivní mimozemšťané jsou určeni ti mimozemšťané, jejichž zájmy jsou v souladu se zájmy lidstva jako celku. Zájem lidstva jako celku by se dal zjednodušeně definovat jako zájem na dlouhodobě udržitelném životě v míru a harmonii se Zemí a bytostmi jí obývajícími.

I když je tato alternativa pro mnoho lidí nejpřitažlivější a zdánlivě nejjednodušší, je velmi málo pravděpodobná z důvodů uvedených již v bodě pojednávajícím o současném stavu z úrovně mimozemských civilizací.

Je však možné a některé indicie tomu i nasvědčují, že nastane situace, jejíž tvůrci se budou všemožně snažit, aby vše vypadalo, že se jedná o ovládnutí Země mimozemskou civilizací ve prospěch jejích obyvatel (pracovně se tomu říká „Návrat dávných Bohů“). V zásadě se však bude jednat o skrytou variantu č. 3. Je velmi reálné, že mnoho lidí tomu uvěří a mnozí tomu budou věřit až do konce svého života (což ale nemusí být tak dlouhá doba). Tomu mohou napomoci i skutečná opatření mimozemšťanů, zlepšující i výrazně určité stránky lidského života.

5. Země a lidstvo přejde do vyšší úrovně (dimenze)

Jednoduše a hezky řečeno, ale těch představ o tom, kam se to vlastně dostaneme, je jen na internetových stránkách psaných česky opravdu dost. Od zvýšení vibrací vědomí Země a jí obývajících bytostí až po přechod do zcela jiné dimenze bytí. Různé jsou i teorie o počtu lidí, kterým se podaří překonat tuto transformaci a v jaké formě.

S přihlédnutí k dosavadnímu vývoji lidstva a určité logiky věci se zdá, že nejpravděpodobnější verzí přechodu do vyšší úrovně by byl přechod vědomí lidstva a Země z vibrační úrovně 3. čakry do vibrační úrovně 4. čakry. Tato změna by zcela změnila i lidskou společnost.

Tato varianta je pro většinu lidí nepředstavitelná vzhledem k současné situaci a vzhledem k (z jejich pohledu nepravděpodobné) rychlosti změn, které by musely nastat u značného počtu lidí. Mnoho lidí vůbec nevěří v možnost jakéhosi ideálního stavu společnosti, což je silně ovlivněno dobře známou historií lidstva a známými výsledky pokusů o nastolení takového stavu společnosti.

Tato nevíra a z toho důvodu i v mnoha případech negace takovýchto vizí s poukazem na dosavadní špatné zkušenosti však bohužel negativně ovlivňuje i možnost dosažení tohoto přechodu. Tito lidé ve svých úvahách dělají jednu zásadní chybu a to, že si nedovedou představit tuto tzv. ideální společnost skládající se z lidí, kteří jsou nyní na Zemi inkarnováni. Základní otázkou této varianty však není, zda je možno vytvořit tuto tzv. ideální společnost, ale zda může dojít v tak relativně velmi krátké době k takové změně vědomí u tak významné části lidstva, aby ideální společnost bylo možno vytvořit a udržet.

Další významnou otázkou je rovněž to, co se stane s tou částí lidstva, které se nepodaří duchovně vyspět. I v této otázce je mnoho uváděných variant od nepřežití až po přechod do jiné dimenze, případně možnosti, že oni zůstanou a duchovně vyspělí přejdou do jiné dimenze.

Na druhé straně je zde i dostatek lidí, kteří v některé z předchozích inkarnacích na jiných planetách tuto tzv. ideální společnost zažili a proto je pro ně představa ideální společnosti celkem samozřejmá. Ba dokonce se mnohým může zdát spíše nepochopitelný stav současné společnosti.

Tato varianta vypadá samozřejmě pro mnoho lidí nejlákavěji. Není na místě ji přisuzovat zcela minimální pravděpodobnost, ale na druhé straně z dosavadního vývoje a současné situace příliš nevyplývá. Hlavním podpůrným bodem této varianty jsou zejména channelingové zdroje a transformační projevy a „obtíže“ relativně vysokého počtu lidí, ale i některé vědecké poznatky v oblasti vysokých energií proudících nyní z kosmu.

6. Přijdou velké katastrofy, které přežije pouze část lidí a pak může nastat bod 1. – 5.

Tato varianta je rovněž jednou z těch, které jsou velmi populární a mnozí autoři hledají oporu pro ni v mnoha proroctvích a mýtech, biblí počínaje a mayským kalendářem konče. Rovněž četné channelingové zdroje ji uvádějí jako velmi pravděpodobnou, pokud nedojde k radikální změně ve vědomí lidstva.

Z dlouhodobých výzkumů historie lidstva (a dnes již už zdaleka ne jen z alternativních, ale i tzv. vědeckých) vyplývá, že mnohem pravděpodobnější než plynulá evoluce lidstva, je historie lidstva velmi výrazně ovlivňována velkými katastrofami, které ohraničují jednotlivé epochy a dobu trvání velkých civilizací. Z tohoto důvodu je pravděpodobnost příchodu nějakých katastrof relativně velká a hlavní otázkou víceméně zůstává, kdy k nim dojde.

Při nezaujatém pohledu na stav lidstva (míněno z pohledu zájmů lidstva), by se asi nebylo možno divit, kdyby nějaká vyšší inteligence považovala za vhodné násilným způsobem (když to jinak nejde) přerušit dosavadní vývoj lidstva. Zejména za reálného předpokladu, že tato inteligence není tak hluboce zaujata názorem panujícím v naší společnosti, že tím vůbec nejcennějším ve vesmíru je život v rámci jedné inkarnace. S tím samozřejmě souvisí i možný očistný proces samotné bytosti Země.

Na Internetu se v různých podobách vyskytují teorie, že pokud by k takovým katastrofám došlo, tak by vyspělá mimozemská civilizace zachraňovala „vyvolené“ (to znamená duchovně pokročilé) svými kosmickými loděmi. Z mnoha důvodů výše uvedených se však tato poměrně populární teorie zdá vymykat logice věci.

Všechny uvedené varianty mohou být v různých mírách vzájemně propojeny a vzájemně se mohou ovlivňovat, a proto asi není příliš reálné očekávat uskutečnění některé z variant ve zcela čisté podobě. Kromě toho platí stará moudrost, že všechno je vždy jinak.

Závěr

Když pochopíme tyto základní principy, které výrazně ovlivňují naši současnost, máme možnost účinně se zapojit do procesu změn.

Nikdy nelze dosáhnout míru a harmonie bojem. Kromě toho nikdy není možno zvítězit bojem nad druhou stranou, která v rukách drží většinu prostředků všech druhů boje. Jedině pozitivní tvůrčí představivostí spojenou s láskou je možno dosáhnout společného cíle, kterým je přeměna naší civilizace na civilizaci žijící v míru a harmonii se Zemi a všemi jejími obyvateli a sama se sebou.

Co může, kdokoliv z nás dělat pro dosažení stavu naší civilizace, po které mnoho lidských bytostí z hloubi srdce touží?

Za prvé je velmi důležité dosáhnout alespoň částečně komplexního poznání současné situace, což je mimo jiné záměrem tohoto článku a tak dosáhnout určité míry svobody rozhodování a předávat poznání, co nejširšímu okruhu lidí, tak aby i oni měli svobodnou volbu.

Za druhé je velmi důležité pracovat na sobě, tak abychom směřovali k tomu stát se harmonickou a láskyplnou bytostí při plném uvědomění si polarity stvořeného světa i naší bytosti.

Za třetí pozitivní tvůrčí představivostí se snažit ovlivnit realitu např. pravidelnou, pokud možno každodenní meditací vizualizovat si naší vizi o harmonické společnosti lidských a ostatních bytostí na planetě Zemi a této vizi předávat co nejvíce láskyplné energie.

Nepředávat žádným způsobem emoční energii všem negativním a katastrofickým vizím a verzím budoucnosti.

Transformace Země, kvantové stavy vědomí a fraktální uspořádání časoprostoru

10.06.2008

V současné době jsou zejména na Internetu velmi často zveřejňovány články předpokládající přechod Země do vyšší dimenze, či o transformaci Země. Většinou pojednávají o průvodních jevech tohoto přechodu, případně o jeho příčinách a důvodech a o stavu lidstva po přechodu. Výrazně méně se již zabývají objasněním toho, o co se vlastně jedná a srozumitelným vysvětlením podstaty tohoto jevu, o což se právě pokusí tento článek.

Výchozím bodem je ujasnění si toho, co se vlastně rozumí přechodem Země do vyšší dimenze.

Při nutné míře zjednodušení by se tím mohlo rozumět zvýšení frekvence vibrací vědomí Země na vyšší úroveň. K tomu je však potřeba si vymezit pojem „vědomí Země“.

Všechny formy života (včetně těch, co z pohledu současné oficiální vědy definovány jako život nejsou) na planetě jsou součástí bytosti Země, všechny formy vědomí na planetě dohromady tvoří vědomí Země. Země jako souhrn všech vědomí jí obývajících je ucelený organismus fungující jako částečně uzavřený systém.

Souhrn frekvencí jednotlivých vědomí vytváří frekvenci vibrací celé Země a na druhou stranu tato frekvence vibrací celku zpětně ovlivňuje frekvenci jednotlivých vědomí. Celková frekvence vibrací Země ovlivňuje některá vědomí směrem ke zvyšování frekvence, ale některá jiná vědomí může ovlivňovat i směrem ke snižování.

Pro přibližnou představu fungování tohoto systému je možno použít jako model oceán. Oceán se skládá z mnoha různých částí (v horizontální či vertikální rovině), které mají rozdílnou teplotu a tyto teploty jednotlivých částí vytvářejí v souhrnu celkovou teplotu oceánu, ale zároveň celková teplota oceánu ovlivňuje teplotu jeho jednotlivých částí. K podobnosti obou modelů přispívá i to, že za teplo je považována vibrace molekul hmoty s tím, že čím vyšší frekvence vibrací molekul, tím je vyšší teplota.

Vibrace vědomí mají své kvantové stavy, k jejichž změně dochází určitým přeskokem, což je vhodné znázornit opět na příkladu oceánu a teplotě. Oceán se skládá z vody a u vody jsou nám běžně známá tři skupenství, tj. led, voda a pára. Teplota vody se může měnit relativně dlouho směrem nahoru nebo dolů, ale teprve když dojde k poklesu na O° C mění se v led, případně při zvýšení na 100° C mění se v páru.

Zvyšování frekvence vibrací jak vědomí jednotlivé bytosti tak i vědomí Země dochází dlouhodobým postupným relativně pomalým a ne vždy zcela postřehnutelným procesem. V okamžiku dosažení určité úrovně však dochází k přeskoku na vyšší kvantovou úroveň i při relativně malém zvýšení frekvence vibrací. Obdobně jako ledu s teplotou kolem 0 stupňů stačí ohřátí (zvýšení frekvence vibrací molekul vody) o 1° C a přejde do skupenství kapalného.

Tím, že dojde ke změně kvantového stavu, dojde ke změně nejen kvantity, ale i kvality, což si lze opět nejlépe představit na příkladu vody, kdy např. led má velmi odlišné vlastnosti od vody, přestože je to jen její jiné skupenství a chemické složení zůstává stejné.

U lidského vědomí bychom to mohli možná nejlépe pochopit na procesu dlouhodobého duchovního vývoje (trvajícího i mnoho životů) a pak jakoby náhlého osvícení, kdy dojde k přeskoku na vyšší kvantový stav vědomí a s tím spojenou změnou kvality tohoto vědomí.

Obdobně lze i u vědomí Země předpokládat, že postupným zvyšováním frekvence vibrací vědomí bytostí Zemi obývajících (nelze zužovat pouze na lidi) dojde ke zvýšení celkové frekvence vibrací vědomí Země na takovou úroveň, že se celá Země i se svými obyvateli posune do kvantově a tím i kvalitativně vyššího stavu vědomí.

Z toho plyne závěr, že každý z nás může pomoci k přechodu vědomí Země do vyššího kvantového stavu zvyšováním frekvence vibrací vlastního vědomí, zprostředkováním poznání ostatním a pomocí ostatním se zvyšováním frekvence vibrací jejich vědomí.

Na uvedený proces má však vliv celá řada faktorů a okolností, které jsou jak vnitřní, mající původ ve vědomí Země a jejích obyvatel, tak i vnější (např. energie proudící z kosmu). Zároveň je však nutno si uvědomit, že některé faktory a okolnosti působí ke zvyšování frekvence a některé ke snižování frekvence. Přitom některé tyto faktory a okolnosti (se znaménky + i -) jsou vytvářeny záměrně a některé nevědomky.

Pokud by Země jako celek přešla do stavu vyšších vibrací v porovnání se současností, mnoho bytostí by vzhledem ke svým nižším vibracím mělo problémy (až po základní otázky přežití) se s tím vyrovnat, což se týká jak pozemšťanů tak i mimozemšťanům.

Proto tyto bytosti s nižšími vibracemi (pozemšťané i mimozemšťané), které o takovémto možném přechodu mají informace, soustřeďují všechny síly k tomu, aby tomuto přechodu zabránili. A je možné, že k tomu budou ochotni použít i takových prostředků jako jsou atomové zbraně, jež působí v celém svém důsledku výrazně snižováním frekvence vibrací.

Na druhé straně přechod na vyšší úroveň vibrací by měl usnadnit pobyt na Zemi mimozemšťanům, ale i některým pozemšťanům s vyššími vibracemi, což doufejme pro obě skupiny je rovněž motivací ke zvyšování frekvence vibrací. Mnohé nyní přicházející channelingové informace tomu napovídají. Snaha přesvědčit lidi, aby pracovali na svém duchovním vývoji (ať už zdůvodňovaná jakkoliv), je obsahem zpráv takřka všech „vyšších zdrojů“.

Z pohledu na náš Vesmír jako neustále se vyvíjející systém asi nelze pochybovat, že Země přejde do vyššího stavu vědomí. Z pohledu na naši relativně blízkou budoucnost tak nabývá důležitosti hlavně otázka, kdy k tomuto přechodu dojde. Z výše uvedených odstavců vyplývá, že to záleží zejména na tom, v jaké vzdálenosti se nachází současná výše frekvence vědomí Země od bodu přechodu. V příměru s vodou, pokud má voda ve skupenstvích ledovém teplotu –100 stupňů, musely by z kosmu přijít opravdu mocné energie, aby se led změnil na vodu.

Při přílivu příliš mocných vyšších energií na Zemi, by se však mohlo stát, že po přechodu by si neměl kdo „vychutnávat“ nový kvantový stav vědomí.

Jestliže však (jak tvrdí mnoho channelingových zdrojů) činí hodnota frekvence vibrací vědomí Země obrazně řečeno -1° C, pak je reálná šance pro přechod v dobách i tak relativně blízkých jako jsou doby předvídané dávnými i nedávnými proroctvími (rok 2012).

Při hodnocení možných vývojů blízké budoucnosti je vhodné přihlédnout rovněž k teoriím, které vysvětlují proč je současná doba na Zemi dobou, kdy by mělo dojít k významnému přechodu do kvalitativně odlišného stavu vědomí Země. Fraktální uspořádání časoprostoru je teoretickým základem pro jedno takové zdůvodnění. Teorie o fraktálním uspořádání časoprostoru je uznávána i mnohými soudobými vědci a lze ji prokázat i metodami, které současná oficiální věda uznává.

Základním východiskem je teorie fraktálů. Jako nejsrozumitelnější se zdají tyto dvě definice fraktálu.

Fraktál je takový útvar, při jehož zvětšení dostaneme opět stejný obraz bez ohledu na měřítko.

1. To znamená, že pokud daný útvar pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále opakující se určitý charakteristický tvar.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Termín fraktál použil poprvé matematik Mandelbrot v roce 1975 a v současné době dochází ve vědě k obecnému uznání principu, že prostor je uspořádán fraktálně. Podobnost modelu atomu nebo molekuly s modelem slunečních soustav, galaxií, supergalaxií je dostatečně známá.

Příklad 2D fraktálu

Příklad 3D fraktálu

Toto fraktální uspořádání však zatím není běžně v myšlenkových konstrukcích používáno i pro časoprostor a tím i pro historii konkrétního člověka, národa, určité kultury, civilizace nebo lidstva, ale i pro vývoj Země, Sluneční soustavy, Galaxie a Vesmíru.

Není však žádný důvod proč neprovést syntézu a nedojít k závěru, že časoprostor je uspořádán fraktálně a má tudíž uspořádanou nenáhodnou strukturu.

Z teorie fraktálního uspořádání časoprostoru vyplývá, že každý bod časoprostoru lze vyjádřit nejen kvantitativním popisem pomocí časových a prostorových souřadnic, ale má i svoje kvalitativní vyjádření. Tato kvalita určitého konkrétního bodu časoprostoru je odlišná od jiných bodů časoprostoru, ale současně vzhledem k fraktálnímu uspořádání jsou i body časoprostoru, které mají kvalitu obdobnou či téměř shodnou.

Protože se v našem případě jedná o časoprostor čtyřdimenzionální, je nutno v této myšlenkové konstrukci uvažovat se čtyřdimenzionálními fraktály.

Fraktální uspořádání časoprostoru vzhledem k tomu, že se jedná o čtyřdimenzionální fraktál, bohužel nelze v tomto článku na modelu ukázat.

Částečně mimo základní rámec tohoto článku lze uvést, že teorie fraktálního uspořádání časoprostoru umožňuje vědecké zdůvodnění základních principů astrologie. Ta vychází z toho, že časoprostor má nenáhodně uspořádanou strukturu a tudíž konkrétní čas v konkrétním místě má i svoji kvalitu odlišnou od jiného místa a času, ale zároveň cyklicky se opakující a tudíž předvídatelnou. Na tom je založena astrologie jako vědecká disciplína.

Z pohledu astrologie má každý bod časoprostoru (konkrétní čas v konkrétním místě) svoji kvalitu, která je vyjádřena vzájemnými vztahy několika základních principů.

Velkou výhodou astrologie ve srovnání s ostatními metodami, díky níž se stala uznávanou a velmi rozšířenou, je to, že vztah základních principů pro určitý bod časoprostoru je dán vzájemnou polohou nebeských těles, která byla určena za představitele určitých základních principů (např. Mars - boj, Venuše - láska apod.). Polohu jednotlivých nebeských těles lze poměrně snadno (s počítačovým programem zcela snadno) spočítat pro jakýkoliv čas a místo v minulosti nebo budoucnosti.

Při hlubším studiu Mayského pojetí času (a z toho plynoucích kalendářů), ale i dalších tzv. východní filozofií, lze dojít k závěru, že jejich pojetí času se velmi blíží pojetí, které vychází z teorie fraktálního uspořádání času a pravděpodobně i časoprostoru. Toto pojetí času a následně i vývoje není lineární, tak jak je běžně chápe západní civilizace, ale cyklické. Přitom těchto cyklů je více druhů, jsou na sobě relativně nezávislé a souběh konkrétních fází těchto cyklů je určující pro kvalitu času v daném bodu prostoru s tím, že tato kvalita daného bodu časoprostoru významnou měrou předurčuje události, které se v daném bodu časoprostoru odehrávají. Podobnost s astrologií je více než nápadná.

Představa takovéhoto plynutí času a s ním spojeného vývoje určitého systému, ať už si pod tím představíme lidstvo, vědomí bytosti nebo vědomí Země, se blíží mnohem více pomyslné spirále než jakési přímce či křivkám dle obrázku.

Tomu čím dále více napovídá i nově a těžce se rodící pojetí lidských dějin, když už neudržitelnost dosavadních dogmat v pojetí historie ve světle (zdaleka nejen posledních) poznatků se zdá do nebe volající.

Nelze si ale v souvislosti se současným vývojem na Zemi nevzpomenout na pana Vodňanského, který za dob hlubokého socialismu v jednom ze svých vystoupení připomněl, že spirála se může vinout i směrem dolů.

Ještě přesnější než představa jednoduché spirály se zdá představa spirály, která se však neskládá pouze ze stáčející se křivky, ale rovněž ze spirály, která se skládá rovněž ze spirály atd.

Dle Mayského kalendáře a mnoha dalších prorokovaných a vypočítaných cyklů, vycházejících i z informací oficiálních astronomů, by měl rok 2012 být rokem ukončení mnoha cyklů a započetí cyklů nových. Z toho důvodu by tomu měla odpovídat i kvalita času, která by měla být taková, že předurčuje velké a podstatné změny lidstva a Země jako celku.

Frekvence vibrací vědomí a jejich vliv na poznání

25.06.2008

Proč je tolik různých paradigmat (myšlenkových modelů jsoucna) a proč jejich autoři, jejich přívrženci jsou tak výluční a nesmiřitelní vůči jiným modelům jsoucna a jejich autorům, přívržencům, z čehož vyplývají konflikty všeho druhu a všech úrovní? Pochopení principu vzniku různorodosti paradigmat je základním myšlenkovým procesem umožňujícím, když nic jiného, alespoň toleranci k jiným paradigmatům a tím i předcházení možných konfliktů všeho druhu.

Vnímání (míněno smyslové i mimosmyslové) by se dalo, zejména pro účely tohoto článku, popsat jako určitá forma rezonance vnímajícího subjektu s vnímaným objektem.

Z tohoto pojetí vnímání plyne, že frekvence vibrací našeho vědomí je určující pro rozsah toho co vnímáme, obdobně jako náš zrak a sluch se pohybují v určitém vlnovém rozsahu a přitom horní i spodní hranice tohoto vlnového rozsahu je u různých lidí rozdílná.

Frekvence vibrací určitého vědomí určuje, které aspekty boha může toto vědomí vnímat, které aspekty boha mají odpovídající frekvenci, a tudíž rezonují s poznávajícím vědomím.

Proto všichni vnímáme sice jen některé určité aspekty boha, ale vnímáme tak boha, i když to tak mnozí nenazývají a velmi by se takovému označení bránili.

Protože existuje pouze jeden bůh, který je vším, všichni včetně ateistů vnímáme jednoho boha. Protože však různí lidé mají různou frekvenci vibrací vědomí a tím i rozsah vnímání, každý vnímá jiné aspekty boha, které odpovídají jeho rozsahu vnímání. Vzniká tak dojem, že mnozí vnímají jiného boha, či případně, že vnímají svět, který žádného boha neobsahuje, přesto, že vnímají pouze rozdílné aspekty téhož boha.

Zároveň ale platí i to, že každý z nás má svého boha, protože každý vnímá ten aspekt boha, který je schopen vnímat vzhledem k úrovni svého vědomí (jeho vibracím). Vzhledem k omezenosti našeho vnímání a nekonečné rozmanitosti boha, vnímá každý pouze určitou omezenou množinu aspektů boha a tato množina se zcela nekryje s množinou aspektů boha žádné jiné bytosti. Proto každý vnímá boha alespoň částečně odlišně od ostatních.

Z tohoto úhlu pohledu lze říci, že i ateisté a materialisté mají svého boha, protože oni vnímají ty aspekty boha, které se jim jeví tak, jako by žádný bůh neexistoval.

Ateisté věří tomu, co vnímají, tj. svět neobsahující žádnou „nadpřirozenou“ inteligenci. Rovněž i např. satanisté věří ve svého boha, protože vzhledem k frekvenci vibrací svého vědomí a tím i k rozsahu svého vnímání, vnímají ty aspekty boha, které jiní nazývají satanem. Mnozí jsou opravdu přesvědčeni, že takový je bůh, i když mu říkají satan, nebo Lucifer, protože se lidé sjednotili na takovémto názvu pro tyto určité aspekty boha.

Velká většina lidí (včetně velmi nábožensky založených lidí a na druhé straně zarytých ateistů) je rovněž přesvědčena o tom, že oni vnímají toho jediného pravého boha a protože nejsou schopni vnímat další aspekty boha (ani mimosmyslově) vzhledem k rozsahu svého vnímání, jsou přesvědčeni, že žádné další aspekty boha neexistují. A naše západní civilizace měla a má velmi často tendenci prohlašovat to, co (zatím) není schopna vnímat, za neexistující.

Jen málo lidí je schopno poznat a připustit si, jak nekonečně bůh přesahuje jejich schopnost ho vnímat. A to ještě lidé s touto schopností jsou schopni vnímat boha v mnohem širším rozsahu než ti, co tuto schopnost nemají. Schopnost širšího vnímání božích aspektů však nelze zužovat pouze na vnímání vyšších frekvencí vibrací. I směrem k nižším frekvencím vibrací je bůh nekonečně rozsáhlý. Při pochmurně pesimistické vizi našeho světa si možná někteří nedovedou představit, že v porovnání se Zemí by mohlo být ještě něco nižšího (horšího), což je však hluboký omyl pramenící z neznalosti. Pro plné pochopení polarity stvořeného světa je důležitá i schopnost vnímat aspekty boha odpovídající nižším frekvencím vibrací. Dalo by se zjednodušeně říct, že čím širší rozsah vnímání, tím větší šance na pochopení polarity stvořeného světa. Proto při tzv. rozšířeném vědomí i vnímání nižších frekvencí vibrací přispívá k celkovému poznání podstaty světa.

Stav rozšířeného vědomí není totéž jako stav změněného vědomí. Stav změněného vědomí může být i stavem zúženého vědomí.

Plné vědomí je možno si představit jako kruhy, které jsou v několika úrovních nad sebou a které se skládají z několika výsečí. Při změněném stavu vědomí se koncentrace vědomí přesune z jedné výseče do druhé. Při rozšířeném stavu vědomí se koncentrace vědomí rozšíří i na další výseč nebo výseče a to i kruhu, který je o úroveň výše nebo níže.

Při získávání informací z takovýchto stavů rozšířeného vědomí se často stává, že informace z odlišných výsečí a to zejména výsečí kruhů různých úrovní vypadají zdánlivě rozporně. Tyto rozpory zmizí při takovém rozšíření vědomí, při kterém jsou vnímány všechny nebo většina výsečí všech kruhů najednou, což je stav blížící se božské mysli. I takovýchto stavů je možno dosáhnout, problémem zůstává, že při návratu z božské mysli do mysli lidské bytosti je mnoho informací nepřenositelných vzhledem k výrazně zúženému vědomí lidské bytosti. Co zůstává, je pocit neuvěřitelné dokonalosti a harmonie stvořeného světa.

Jistě není náhodné, že tato civilizace usilovně bojuje veřejně i skrytě, vědomě i nevědomě proti všem prostředkům rozšiřujícím vědomí a naopak podporuje prostředky vědomí zužující, jako jsou alkohol, cigarety, televize a konzumní způsob života.

Proč se zdá, že mnoho lidí vnímá stejného boha? To je dáno tím, že pro to, co vnímáme (když můžeme vnímat každý něco částečně odlišného a ani není způsob, jak ověřit to, co vnímá ten druhý) se sjednotil určitý jeden pojem. Pod tímto pojmem ale může vnímat každý trochu něco jiného. Například vjem z určité vlnové frekvence světla můžeme vnímat každý trochu nebo i výrazně jinak (např. barvoslepí oproti „normálně“ vidícím), ale každý to nazve třeba modrou barvou, protože mu bylo řečeno, že vjem této vlnové frekvence světla je modrá barva.

Zrovna tak se to má s pojmem láska. Každý si pod pojmem láska může představovat, a často představuje, něco trochu jiného. Láska k bohu, k sobě, rodičům, partnerovi, dítěti, zvířeti, veškerenstvu, to všechno cítí každý trochu jinak, ale sjednotilo se to pod pojmem láska.

Z pohledu výše uvedeného je možno analyzovat i všeobecně používané rčení, že bůh je láska. Položme si však otázku. Je bůh opravdu láska? Logická odpověď musí být, že není, protože bůh je všechno, to znamená i to, co láska není. Zrovna tak si je možno představit, že některé bytosti si mohou myslet, že bůh je moc. Ale boha nelze redukovat pouze na jeden jeho aspekt.

A protože bůh je všechno, zákonitě musí obsahovat i aspekty, které jsou na opačném pólu než je láska.

Proč tedy tvrdí tolik duchovních učitelů, že bůh je láska? Protože oni rozsahem frekvencí svého vědomí rezonují s aspektem boha, pro který se vžil pojem láska. Proto oni vnímají boha jako nepodmínečnou lásku.

Na druhé straně je i velké množství lidí, které rozsahem frekvencí svého vědomí nerezonují s aspektem boha, pro který se vžil pojem láska. Ti rezonují s aspekty boha nižších frekvencí a boha si mohou ztotožňovat s jinými pojmy než je láska, např. síla nebo moc.

Každé lidské vědomí pracuje v určitém rozsahu frekvence vibrací. Když přichází dítě na svět, odpovídá jeho vědomí určitému rozsahu frekvence vibrací. Tento rozsah frekvence vibrací nemusí a dokonce většinou neodpovídá rozsahu frekvence vibrací prostředí, do kterého se dítě narodilo a v němž žije.

Takové dítě do jisté míry pak svoji frekvenci vibrací přizpůsobuje frekvencím vibrací, které se vyskytují v jeho okolí a kromě toho jsou jeho vibrace tlakem okolí přizpůsobovány vibracím okolí. Proto je dítě zpočátku schopno vnímat i to, co jeho okolí není schopno vnímat. Takové vjemy dítěte, které jsou mimo rozsah frekvencí vibrací okolí, jsou pak často tímto okolím prohlašovány za výmysly, nesmysly, sny, halucinace apod. Tím je dítě utvrzováno v tom, že to co vnímá, neexistuje a přejímáním těchto názorů dochází u něj k postupnému zužování hranice vnímání.

Velká většina lidí má tendenci považovat to, co je schopna vnímat (opět nutno zdůraznit, že jak smyslově tak i mimosmyslově) díky svému rozsahu frekvence vibrací, za jedinou skutečnost (mimo níž nic neexistuje). Jakékoliv jiné vjemy a poznání ostatních, které jsou mimo tento rozsah, pak považuje za halucinace, psychickou nemoc, výmysly, případně dokonce podvod jakýchsi podivínů, bláznů, hlupáků či podvodníků. To se týká i tzv. vědců a jejich „skeptické“ odnože obzvlášť. Při připodobnění celkového vnímání k jedné jeho části, tj. k vidění, tito lidé a „vědci“ zejména tvrdí že neexistuje žádné infračervené a ultrafialové záření, protože oni ho nejsou schopni vidět.

Neschopnost vnímání aspektů boha, které jsou mimo rozsah frekvence vibrací daného vědomí, se nemusí týkat pouze vyšších frekvencí vibrací, ale i nižších frekvencí. Proto mnozí nedokáží pochopit způsob uvažování, motivaci a činy ostatních, protože sami nejsou schopni vnímat nižší frekvence vibrací a tomu odpovídající aspekty boha. Lidé, kteří si redukovali boha na lásku, mají problém pochopit, že bůh je i něco jiného než láska, že je i neláska, a že někdo může rezonovat s tou částí boha, kterou je neláska.

Ti, co dosáhli vyšších frekvencí vibrací, jsou lépe schopni pochopit vnímání nižších frekvencí vibrací, protože si je „pamatují“ z předchozího života či životů.

Lidem, jejichž vědomí se pohybuje v rozsahu nižších frekvencí vědomí, se aspekty boha vyšších frekvencí vibrací dají „vysvětlit“ jen velmi obtížně, protože oni přece jasně vidí, že skutečnost, jak je jim popisována, taková není. Teprve když se u nich podaří zvýšit frekvenci vibrací, začnou rezonovat s „vyššími“ aspekty boha. Nejlepší pomoc na cestě k poznání boha je pomoc směřující ke zvýšení frekvence vibrací vědomí daného člověka.

Ateisté, materialisté a ortodoxní vyznavači náboženství jako je křesťanství, islám či judaismus (náboženství s personifikovaným dogmaticko-materialistickým pojetím boha) jsou si rozsahem frekvence vibrací vědomí velmi blízcí, vzhledem k tomu, že rezonují se stejnými aspekty boha. Tímto aspektem boha je tzv. hmotný svět, protože obě tyto zdánlivě rozporné skupiny uznávají existenci hmoty a hmotného světa.

Na základě uvědomění si této skutečnosti je snazší pochopit, jak někdo bůže být svým přesvědčením současně např. „skeptický vědec“ a zároveň katolík.

3 základní pojetí jsoucna:

existuje pouze hmota a celý svět je hmotný a vědomí (případně i vyšší inteligence) je projevem nejvýše organizované hmoty

existuje hmotný a duchovní svět a od nich oddělený stvořitel – bůh, který stvořil hmotný i nehmotný svět

vše je bůh a stvořený svět je myšlenkou či bdělým snem boha

Koncepce pod bodem l. a 2. jsou koncepce vytvořené tzv. západní civilizací a koncepce pod bodem 3. je koncepce vytvořená tzv. východními civilizacemi.

Při přechodu vědomí na vyšší vibrační úroveň zůstává zachována polarita vědomí jako u všeho stvořeného. Tato polarita je však na vyšší úrovni než předchozí a odpovídá svým rozsahem i obsahem frekvenci vibrací této vyšší úrovně. Z toho důvodu jsou i tzv. kladný a záporný pól na vyšší vibrační úrovni a tím i kvalitativně odlišné od kladných a záporných pólů nižších úrovní.

Současná situace se vyznačuje tím, že se rozsahy frekvence vibrací jednotlivých bytostí na Zemi od sebe vzdalují vlivem probíhající polarizace.

V důsledku toho dochází i k vzdalování se „infračervené“ a „ultrafialové“ části spektra vnímání jednotlivých bytostí. Bytosti s nižšími frekvencemi vibrací, tak nejsou schopny vnímat vyšší vibrace láskyplných energií. Ony je prostě „nevidí“. Proto se klidně vystavují velmi silnému vyzařování těchto láskyplných energií, zejména ze strany některých bytostí. Tyto energie však pro ně bývají často příliš silné a dostavují se tak zdravotní problémy. Tyto zdravotní problémy mají velmi obdobné příznaky jako nemoci z ozáření. Je to velmi (až zarážejícím způsobem) podobné situaci, kdy se začalo pracovat s uranem, aniž se vědělo o jeho radioaktivitě (protože nebyly známy technologie, jak ji vnímat) a lidé dostávali nemoc z ozáření s následky až smrtelnými. Příznaky nemoci z ozáření jsou bolesti hlavy, zvýšené riziko infekce z důvodu narušení imunitních buněk a mírná až střední nevolnost s příležitostným zvracením, lehké symptomy jako vyčerpanost. Imunitní systém je utlumený, nemoci se léčí pomaleji a je zvýšené riziko infekce.

V dlouhodobých dějinách lidstva se do členů vládnoucí skryté elity inkarnovaly i energeticky vyšší bytosti, které byly schopny energie vyšších frekvencí vnímat. V mnoha případech nebyly zájmy těchto bytostí zcela v rozporu se zájmy lidstva jako celku.

V současné historicky významné době (směřující k roku 2012 a s tím spojenému rozhodování o dalším zásadním vývoji na Zemi - vědomí Země) došlo k tomu, že tyto elity si začaly plně uvědomovat, že při pokračujícím vývoji by ztratily své výsadní (mocenské) postavení na Zemi a proto se v této době inkarnovaly do rozhodujících příslušníků elity mocenské typy s víceméně nižšími frekvencemi vibrací, které měly zvrátit vývoj směřující k přechodu do vyššího kvantového stavu vědomí mocí a silou. Po přechodu do vyššího kvantového stavu vědomí Země by tyto síly zcela ztratily možnost výrazně ovlivňovat dění na Zemi, což mimo jiné nevyhovuje ani dalším entitám, které si dělají mocenské právo na Zemi.

Velmi významný je fakt, že tyto bytosti s nižšími frekvencemi vibrací, inkarnované do příslušníků elity, nemají schopnost vnímat frekvenčně vyšší energie (prostě je nevidí) a tím se často dostávají do situace, kdy se ocitají v blízkosti silného zářiče (např. milujících bytostí) láskyplných energií nebo v místech silného pole vysokých vibrací (např. některá místa v přírodě) a ony ho vůbec nevnímají. Proto se u nich potom mohou vyskytovat „nemoci z ozáření“. Samozřejmě se tento efekt netýká pouze příslušníků tzv. elity, ale v podstatě kohokoliv.

Tento jev je možno sledovat velmi názorně na vztahu některých partnerských dvojic. Na počátku seznámení je zdánlivě vše v pořádku. Oba v sobě nacházejí zalíbení a začnou se rodit city a vztahy, jimž se říká láska. Pokud jejich rozsah frekvencí vibrací vědomí je přibližně na stejné úrovni může (závisí samozřejmě na mnoha dalších okolnostech) dojít k rozvoji harmonického vztahu plného vzájemného láskyplného porozumění. Pokud však je rozsah frekvencí vibrací významně odlišný, dochází k tomu, že bytost s nižší frekvencí vibrací není schopna vnímat energie vyšších vibrací a přidá-li se k tomu i silný cit ze strany bytosti s vyšší frekvencí vibrací, dochází k silnému ozařování „nevidomého“ partnera spojeného s nepříznivými reakcemi, které mají symptomy velmi podobné nemocím z ozáření. Láskou ozářený „nemocný“ partner podvědomě začne chránit své zdraví a snaží se omezit styk s milovanou i milující bytostí, což však má většinou za následek, že „odstrkovaný“ začne milovat ještě více a většinou si vyvodí závěr, že musí vložit do vztahu více láskyplné energie. Tím, jak vloží do vztahu další energii, zvyšuje i ozařování partnera a zhoršuje i jeho nemoc a následně i jeho podvědomé tendence vzdálit se zdroji ozáření a příčině nemocí. Jen nemnoho senzibilně nadaných jedinců je schopno vztah udržet za cenu přísných rozumových opatření a postupného sbližování frekvencí.

Pokud by Země jako celek přešla do stavu vyšších vibrací v porovnání se současností, mnoho bytostí by vzhledem ke svým nižším vibracím mělo problémy (až po základní otázky přežití), což se týká jak pozemšťanů tak i mimozemšťanům a trpělo by nemocí z ozáření“.

Proto tyto bytosti s nižšími vibracemi (pozemšťané i mimozemšťané), které jsou si vědomy této situace, soustřeďují všechny síly k tomu, aby tomuto přechodu zabránily. Situaci jim však komplikuje skutečnost, že oni často „nevidí“ proti čemu a komu bojují, případně před čím by se měly chránit. Možná že i tím se vyrovnává jejich značná převaha na poli hmotných mocenských prostředků.

Cesta k transformaci Země - Faktory ovlivňující transformaci Země

07.07.08

Převládající povědomí většiny lidí o možnosti ovlivnění světových událostí jejich vlastní aktivitou je velmi skeptické. Většinové mínění se dá vyjádřit slovy: “Já sám přece nic nezmůžu“ a tomu odpovídajícím závěrem, že stejně nemá smysl něco dělat. Smyslem tohoto článku je srozumitelným způsobem vysvětlit, že naše úsilí o pozitivní vývoj na Zemi nemusí být zdaleka tak beznadějné. Pro plné pochopení dalších myšlenek je vhodné přečtení článků „Dnes a zítra“, „Transformace Země, kvantové stavy vědomí a fraktální uspořádání časoprostoru“ a „Frekvence vibrací vědomí“, na které tento článek volně navazuje, protože pro účely tohoto článku jsou základní myšlenky ze zmíněných článků uvedeny pouze ve zkratce.

Hlavní myšlenky tohoto článku vycházejí z několika základních předpokladů:

1. předpoklad – je 6 základních možných variant vývoje Země a lidstva

a) Nic se výrazně nezmění a lidstvo půjde pomalým krokem do záhuby

b) Skrytým elitám se podaří zavést Nový světový pořádek

c) Zemi ovládnou negativní mimozemšťané

d) Zemi ovládnou pozitivní mimozemšťané

e) Země a lidstvo přejde do vyšší úrovně (dimenze) – transformace Země

f) Přijdou velké katastrofy, které přežije pouze část lidí a pak může nastat bod 1. – 5.

2. předpoklad - optimální variantou je varianta e) Země a lidstvo přejde do vyšší úrovně (dimenze) – transformace Země.

3. předpoklad - cesta transformace Země je cestou zvyšování frekvence vědomí Země a frekvence vědomí Země je tvořena frekvencemi vibrací vědomí všech bytostí Zemi obývajících.

4. předpoklad - vibrace vědomí mají své kvantové stavy, k jejichž změně dochází přeskokem,

Zvyšování frekvence vibrací, jak vědomí jednotlivé bytosti tak i vědomí Země, dochází dlouhodobým postupným, relativně pomalým a ne vždy zcela postřehnutelným procesem. V okamžiku dosažení určité úrovně však dochází k přeskoku na vyšší kvantovou úroveň i při relativně malém zvýšení frekvence vibrací. Tím, že dojde ke změně kvantového stavu, dojde ke změně nejen kvantity, ale i kvality.

5. předpoklad – Země se nachází v takovém bodu časoprostoru, že stačí již pouze relativně malé množství energie k přeskoku do vyššího kvantového stavu vědomí, k čemuž by za příznivých okolností mělo dojít v nejbližších letech.

Z těchto předpokladů lze vyvodit mimo jiné závěr, že každá lidská bytost může vědomě přispět k transformaci Země tím, že bude pracovat na zvyšování frekvence vibrací svého vědomí. To samozřejmě nevylučuje nevědomé zvyšování frekvence vibrací ani vědomou práci v jiné oblasti než je práce s vibracemi vlastního vědomí.

Pro účinnou práci na zvyšování frekvence vibrací je důležité poznání faktorů vedoucích ke zvyšování frekvencí a i faktorů vedoucích k snižování frekvencí a které faktory a kým jsou vytvářeny úmyslně a které a kým neúmyslně.

Faktory ovlivňující frekvenci jsou dvojího druhu – objektivní a subjektivní (míněno z pohledu vědomí konkrétní bytosti), které se člení na faktory vedoucí ke zvyšování frekvencí a faktory vedoucí ke snižování frekvencí.

Následující výčet faktorů není míněn v žádném případě jako vyčerpávající.

a) Faktory objektivní vedoucí ke snižování frekvencí

Hudba s hrubými vibracemi, horory, filmy a seriály plné vražd a násilí, negativní zprávy všech médií (nehody, katastrofy, války, násilí apod.), uměle vytvářené nemoci, nedostatek potravin, chudoba, negativní prezentace politické scény, umělé zvyšování rasové a náboženské nenávisti, propagace prostředků zužujících vědomí (alkohol, drogy), potlačování prostředků a metod rozšiřujících vědomí, propagace konzumního způsobu života, velký vliv náboženstvích založených na propagaci utrpení

b) Faktory objektivní vedoucí ke zvyšování frekvencí

Masivní rozšíření duchovní literatury a jiných druhů duchovního umění, vzrůstající možnosti realizace duchovních cest všeho druhu, pozitivní energie dopadající z kosmu, inkarnace mnoha bytostí s vyšší frekvencí vibrací např. bytostí z Atlantidy, inkarnace probuzených bytostí

Faktor „velký vliv náboženstvích založených na propagaci utrpení“ je velmi důležitý a může podstatně ovlivňovat i lidi duchovně zaměřené (to znamená ty, kteří mají vědomý zájem na zvyšování frekvence vlastního vědomí i vědomí Země) a přitom není zdaleka tak známý a evidentně negativní jako ostatní objektivní faktory vedoucí ke snižování frekvencí, čímž je o to nebezpečnější. Proto je tomuto faktoru věnováno více prostoru v tomto článku.

Stav převládajících světových náboženství se dá charakterizovat jednou větou. Základní problém této civilizace není nedostatek víry v boha, ale nedostatek lásky k bohu.

Tato informace je důležitým poselstvím pro každého bez ohledu na jeho náboženskou orientaci a jeho duchovní či civilizační a kulturní úroveň. Je možno říct, že to je v tomto okamžiku jedna z nejdůležitějších informací o této civilizaci.

Odpovědnost za tento stav jednoznačně nesou světové církve a zejména církev katolická, jako církev, která měla největší vliv na vytváření současného paradigmatu. Z pohledu vyšší úrovně poznání však odpovědnost samozřejmě leží na skrytých silách v pozadí těchto církví.

Překážka k uskutečnění lásky k bohu spočívá v tom, že tak, jak je obraz boha některými náboženstvími předkládán, je obtížné boha milovat. Zato je velmi snadné se ho bát. Je příznačné, že správný věřící dle většiny světových církví je bohabojný a ne boha milující.

I v textových editorech, když se zadá vyhledání synonyma pro zbožný - nabídne vám pobožný, nábožný, bohabojný - ale ne boha milující. Obdobné je to rovněž v angličtině. To je deformace boha, která deformuje i tuto společnost. Klasická ukázka - ve slovníku je láska k ženám, ke psům, k bližnímu, láska k vlasti, láska k novotám, láska ke mně, ale láska k bohu tam není.

Bohužel obraz starozákonního trestajícího boha vytvářený církvemi po mnoho generací je u nás natolik zasunut do podvědomí, že představa milujícího boha si obtížně hledá cestu do našeho vědomí (správný křesťan je přece bohabojný). Konáme tak, abychom dodržovali vnější autoritou stanovená pravidla, protože za jejich porušení nám hrozí trest, ať už tím trestem je smrt, vězení, společenské odsouzení nebo věčná muka pekelná.

Náboženství jsou založena na strachu a utrpení. Obraz trpícího Ježíše na kříži jako základní znak náboženství, které nejvíce spoluurčovalo základní směry vývoje lidstva na Zemi v posledním tisíciletí a mělo podstatný vliv na utváření současného paradigmatu, je zcela charakteristický. Základem většiny světových náboženství je poselství pro věřící: „Snášej utrpení v tomto životě a budeš za to odměněn v posmrtném či příštím životě.“

a) Faktory subjektivní vedoucí ke snižování frekvencí

Konzumní způsob života, závislosti všeho druhu (na alkoholu, jídle, cukru, sexu, práci, sledování televize), materialismus, ateismus, negativismus všeho druhu, fanatismus všeho druhu, zejména náboženský, zablokování srdeční čakry, podvědomá touha mnoha lidí trpět, uvíznutí na cestě ke zvyšování vibrací

b) Faktory subjektivní vedoucí ke zvyšování frekvencí

Zdravý životní způsob (zdravé stravování, dostatek pohybu, pobyt v přírodě), meditace, duchovní vzdělávání, víra v boha, láska k bohu, bezpodmínečná láska k sobě a ostatním bytostem

Odstranění objektivních faktorů vedoucích ke snižování frekvencí vibrací není v možnostech převážné většiny lidí, protože síly, které je povětšinou úmyslně vytvářejí, jsou příliš mocné. Všechny mocenské (počítaje v to např. i média) a ekonomické prostředky jsou v rukou těchto sil. Na všechny možné akce kohokoliv směřující k odstranění těchto negativních objektivních faktorů jsou už dávno, alespoň 5 tahů dopředu, připraveny protitahy.

Ale pro každou bytost toužící pro transformaci Země je tu možnost vliv těchto faktorů ve svém osobním životě vyloučit nebo výrazně omezit a co nejvíce pracovat na snížení vlivu těchto faktorů na ostatní v jeho blízkém okolí.

Rovněž tak mohou někteří v rámci svých možností pracovat na zvyšování působení objektivních faktorů vedoucí ke zvyšování frekvencí.

Každý bez ohledu na jakékoliv vnější podmínky může pracovat na odstraňování těch subjektivních faktorů ze svého života, které vedou ke snižování frekvencí a naopak na co nejširším zapojování faktorů subjektivních vedoucích ke zvyšování frekvencí do svého života.

Protože u většiny uvedených faktorů subjektivních vedoucích ke snižování frekvencí není nutno žádné zvláštní objasnění, soustředíme se v tomto článku na poslední tři uvedené faktory, které mnozí ani neznají, nebo si je neuvědomují a proto nemohou pracovat na jejich odstranění ze svého života.

Mnoho lidí inkarnovaných nyní na Zemi má zablokovanou srdeční čakru. Důvodem je většinou ztráta milovaného objektu nejčastěji v některém z minulých životů a s tím spojené utrpení. Již formulace „ztráta milovaného objektu“ předjímá v sobě předchozí vlastnictví či obdobný vztah, protože abych mohl něco ztratit, musím to napřed vlastnit.

Když ode mne odejde nebo umře milovaná bytost, tak co člověk ztratí? Může ztratit objekt své lásky? Samozřejmě nemůže, protože ho nikdy neměl, nikdy ho nevlastnil. Jediné, co může ztratit je svůj vztah k němu, svůj pocit že milovaná bytost byla jeho součástí, protože nic jiného nikdy neexistovalo. Jediné, co může ztratit, je tedy část svého ega. A jelikož egoismus je ztotožnění se s egem, jedná se o ztotožnění se s částí svého ega, která si přisvojila „milovanou“ bytost.

Strach z nového utrpení a tím i strach milovat, způsobil zablokování srdeční čakry. Tito lidé mají šanci na odblokování srdeční čakry, pokud se dostanou k potřebné informaci a pochopí ji v plném rozsahu. To znamená, že utrpení nebylo způsobeno přílišnou láskou, ale podmínečností této lásky. Kdyby byli schopni bezpodmínečné lásky, neuzavřeli by si přívod energie do srdeční čakry. Takže zdánlivý paradox, abychom netrpěli, musíme více milovat.

Bohužel dost velká část lidí, ne-li velká většina, přichází na tento svět s tím, že jsou zatíženi skutky (v náboženské terminologii hříchy) ze svých minulých životů, kdy působili jiným utrpení. Proto jejich jednání je velmi silně ovlivněno podvědomou touhou odčinit své „hříchy“ tím, že budou v tomto životě snášet utrpení. Formy utrpení si vybírá každý podle svého a většinou odpovídají utrpením, které člověk v některém z předchozích životů sám způsoboval.

Tato podvědomá touha mnoha lidí trpět je ještě ke všemu podporována většinou náboženských směrů, kde ideologie utrpení je dominantou jejich učení (viz. ukřižování Krista nebo rčení koho Pán Bůh miluje, toho křížkem navštěvuje).

Odčinění „hříchů“ vlastním utrpením vytváří bludný kruh. Vlastní utrpení přitahuje k trpícímu někoho, kdo utrpení způsobuje, čímž se roztáčí další kola karmických závislostí. Vytváří se další generace těch, kteří budou v dalších životech podvědomě vyžadovat utrpení. Abychom se dostali z tohoto bludného kruhu je nutno pochopit principy fungování karmy, pochopit, která naše vlastní jednání vedla k utrpení druhých.

Jediná cesta k odčinění „hříchů“ je láska a pomoc druhým. A tato cesta začíná odpouštěním všem těm, kteří nám dle našeho soudu ublížili Pochopením této skutečnosti alespoň částí lidstva, by mohlo dojít k podstatné změně celé společnosti.

Problém mnoha lidí je uvíznutí na cestě ke zvyšování vibrací. Téměř všichni lidé snažící se o duchovní vývoj mají určité bloky nebo ohniska odporu proti zvyšování vibrací. Jedná se většinou o nevyřešená traumata z minulých i současných životů. Logická snaha vede tyto lidi k vyhledání, seznámení se a případně odstranění takovýchto bloků nebo ohnisek odporu.

Problém spočívá v tom, že možnost odstraňovat traumata z minulých životů je téměř nekonečná, vzhledem k řetězení se jednotlivých příčin a následků. A stává se, že odstraňování bloků časem tak pohltí pozornost a koncentraci hledajících, že se odstraňování bloků pozvolna stává cílem a původní cíl se tiše vytratí v záplavě „reinkarnačních regresí“, „rodinných konstelací“, „kineziologií“, „reiki“ a dalších všech možných a nemožných terapií a kurzů.

Takže už nezbývá čas, síla a pozornost na učení se bezpodmínečné lásky a láskyplné služby vůči ostatním bytostem, ale i vůči sobě. A tak pokrok, který by se projevil v konkrétním chování a vztahu k sobě, ostatním a bohu je prakticky zanedbatelný. Dokonce se často stává, že naopak vzhledem k nabytí určitých dovedností a znalostí je posíleno ego a může se i stát, že okruh milovaných bytostí se naopak zúží.

Základním poselstvím tohoto článku je, že v možnostech každého z nás je podílet se na vzestupu Země, že na každém z nás, kteří máme zájem na vzestupu Země, záleží. Pravdou je, že daleko snazší je říci dělej něco, než říci, co dělat. Není v možnostech tohoto článku podat souhrnnou informaci o tom, co dělat, ale je možno se pokusit v krátkosti o určitý nástin v několika ne zcela souvisejících bodech. Chceš-li být bohem, začni se chovat jako bys byl bůh. Chceš-li se stát bohem, musíš se začít chovat jako bůh. Ačkoliv se to může zdát někomu méně pochopitelné, je nutno se dívat i na tento proces stávání se bohem jako na učební proces. Vezmeme-li si jako příklad, že se někdo chce stát fotbalistou - bohem jako byli Pelé nebo Maradona, nikdo nebude pochybovat, že chceme-li se stát obdobnými božskými fotbalisty, musíme začít hrát fotbal a snažit se napodobovat své bohy v tom nejlepším, co byli schopni předvést. Pokud bude někdo pouze sedět a snít o tom, že je Pelém nebo Maradonou, nikdy se jimi stát nemůže. Nikdo se nemůže stát Jágrem, pokud si neobuje brusle, nevezme do ruky hokejku a nezačne si na Jágra hrát a napodobovat ho.

Když nevíte, jak máte jednat, soustřeďte se na myšlenku, jak by se zachoval bůh. Pokud se někdo projevuje agresí nebo depresí, je to vždy volání o pomoc k bohu a bůh vždy přece podává pomocnou ruku. Buďte tím bohem a nereagujte agresí, ale podáním pomocné ruky.

Je velmi obtížné pro normálního člověka milovat všechny lidi včetně osobností z našeho pohledu silně negativních. Co však lze, je při dostatečné bdělosti a koncentraci vědomí tyto lidi nenenávidět a lze s nimi mít soucit. Vždyť mnoho negativních lidí jsou nešťastní lidé, a když nic jiného při představě karmy, kterou si tito lidé v tomto životě tvoří a toho, co je tím pádem čeká v příštích životech, není tak těžké tyto lidi litovat a mít s nimi soucit. A soucit je již pozitivní emoce mající blízko k lásce. Rovněž je možno si uvědomit, že tito lidé jsou pouze na nižším stupni duchovního vývoje a tak, jak můžeme milovat roční dítě i když se počůrává do plenek, což odpovídá stupni jeho vývoje, je možno posuzovat i lidi na nižším stupni duchovního vývoje.

Bůh: „Miluj mne ve všech bytostech, tak jako mne dokážeš milovat v bytosti, kterou si myslíš, že miluješ!“

Temné síly se mohou vůči nám prosazovat pouze skrze temno v nás. Musíme pochopit princip polarity všeho stvořeného a tím i nás a vyrovnat se s temnými silami uvnitř nás. Je falešná iluze že nás „dobré“ obklopuje zlo a že je ho možno jakýmkoliv typem agrese zcela odstranit. Stav všeobecné bezpodmínečné lásky je možné dosáhnout pouze láskou, nikdy agresí a bojem. To však rozhodně neznamená pasivní rezignace na jakoukoliv akci, ale pouze a jen zvolení vhodné formy s maximálním omezením negativních emocí, vedoucích ve svém důsledku ke snížení frekvence vibrací.

Jestliže zvýšení frekvence vibrací je cestou k přechodu do nového kvantového stavu vědomí, je nutno si neustále uvědomovat, že jakýmikoliv negativními emocemi, ač se mohou zdát v daném okamžiku sebespravedlivější (hněvem, závistí, nenávistí, negativními soudy) se podílíme na snižování celkové frekvence vibrací Země a tím i na oddálení dosažení cíle – transformace Země.

Nelze nevzpomenout kolik destruktivních energií koluje i na webových stránkách různých „duchovních proudů“ přesvědčených o své výlučné pravdě. Různé spory mezi dvěma „duchovními osobnostmi“ typu „Kolik okvětních lístků má lotos které čakry“ s osobními útoky na autory odlišného názoru nejsou ničím jiným ve svých důsledcích než negativními emocemi vedoucími ke snižování frekvence vibrací.

Pokud naše negativní emoce směřují vůči „negativně“ naladěným lidem, pak tyto lidi pouze posilujeme v jejich negaci, protože jejich celkové množství negativní energie se navyšuje.

Proto posílejme lásku i lidem, o kterých si myslíme, že zasluhují spíše naše odsouzení. Milujte i své nepřátele (nic nového pod sluncem).

Představte si, že by 10 miliónů lidí nebo i 100 miliónů lidí poslali lásku někomu, kdo je běžně odsuzován a nenáviděn.

Bylo by vhodné zavést nový pojem „Láska v boha“.

Jedná se o sloučení dvou našich zdánlivě různých vztahů k bohu - „Víra v boha“ a „Láska k bohu“ I při důkladném zamyšlení lze dojít k závěru, že nemůže jedno bez druhého existovat. Protože pokud opravdu věřím v boha a ne v nějakou jeho omezenou a deformovanou podobu, tak ho musím milovat a na druhé straně nemohu milovat boha, pokud nevěřím v jeho existenci.

Nelze cokoliv skutečně a bezvýhradně milovat, pokud se toho bojíme. Milovat bezvýhradně boha nelze, pokud základní motivací našich činů je strach z božího trestu.

Lidské bytosti potřebují poznat a pochopit boha, aby ho mohly milovat. Poznat boha nelze pouze četbou různých písem svatých. Poznat boha lze jedině osobním prožitkem, poznat ho srdcem. I to je poselství Ježíše.

Je vhodné se pokusit naučit milovat boha v jeho jednotlivých projevech. Pokud se to podaří, změní se i obraz boha. Je to obdobné jako když nějakou bytost začneme milovat, tak se v naší mysli tato bytost promění. Komu se podaří naučit milovat boha, ten bude mít větší naději boha poznat a věřit v něj. Naučit se milovat boha může bytost z každé úrovně. Kdo se v životě jednou naučí boha milovat, už nikdy nepřestane (na rozdíl od lidské lásky). Lásku k bohu a víru v boha musíme vnitřně sjednotit a nevnímat je jako dvě oddělené složky.

Svět nepotřebuje návrat Krista ani nového Krista. Poselství Krista je stále stejné a nijak se nezměnilo - „Miluj boha“. Kromě toho, i kdyby se tu Kristus objevil, stejně by ho nikdo nepoznal.

Kdyby se zde a teď objevil Kristus, je nutno předpokládat, že by se s velkou pravděpodobností muselo jednat o bytost s vysoce nadprůměrnou inteligencí. Takováto bytost, která by hlásala to samé poselství jako před 2000 lety, by to však v žádném případě nemohla dělat tou samou formou a těmi samými slovy jako před 2000 lety, ale musela by logicky používat zcela nový slovník a nové formy, protože by promlouvala ke zcela jiným lidem za zcela jiných podmínek.

Svět potřebuje miliony „osvícených“, kteří se přestanou bát a začnou milovat. Ne však boha ve formě zástupných symbolů a dokonce ani ve formě Ježíše Krista. Není nijak možno omezovat Boha a lásku k němu.

Je nutno změnit náboženství utrpení v náboženství lásky. Svět může být zcela změněn, když budeme jednat tak, abychom dávali energii a lásku druhým bytostem (všem bytostem, ne pouze lidem).

Nocebo efekt - Popis nocebo efektu a negativního programování

14.07.2008

Existence efektu placebo je poměrně široce známa, a to již velmi dlouho a nemuseli jsme čekat s jeho prokázáním na mimořádně drahé vědecké výzkumy (viz rčení „Věř a víra tvá tě uzdraví!“). Placebo efekt lze definovat jako pozitivní účinek látky či energie tzv. „objektivně neúčinné“, s tím, že subjekt přijímající tuto látku či energii považuje za objektivně účinnou a tudíž pozitivní účinek předpokládá a očekává.

Mnohem méně známý, ale už z logiky věci a provedených důkazů přesto stejně silný je i opačný efekt, pro který se užívá označení "nocebo" z latinského "budu škodit". Výzkumy efektu noceba ještě zdaleka nedosáhly rozsahu studií placeba (který je víceméně prováděn při výzkumu účinnosti každého léku), ale přesto výsledky jsou již jednoznačně průkazné.

Podobné studie dokazují, že silný a rozšířený efekt nocebo opravdu existuje. Už pouhá obava z nežádoucího nebo vedlejšího účinku léku vede u mnoha lidí k tomu, že se tento účinek skutečně dostaví. Z tohoto pohledu je opravdu velmi zarážející nápis na krabičkách cigaret „Ministerstvo zdravotnictví varuje, kouření způsobuje rakovinu“. Ve světle výzkumů nocebo efektu by se tento výrok dal parafrázovat „Vědecké výzkumy varují, Ministerstvo zdravotnictví způsobuje rakovinu“. Je nutno si uvědomit, že kuřák na tento nápis hledí dnes a denně několikrát až mnohokrát při nákupu cigaret a při vytahování cigarety z krabičky, a tak je možné, že na onemocnění rakovinou plic kuřáků se dnes podílí více tento nápis než samotné kouření.

Když vyjdeme z dnes již nezpochybnitelných vědeckých výzkumů nocebo efektu můžeme učinit dva závěry. Buď jsou na Ministerstvu zdravotnictví diletanti, kteří vůbec nesledují vývoj výzkumů týkajících se zdraví občanů, a zdravotní stav občanů je nezajímá anebo se dokonce jedná o jakýsi skrytý úmysl.

Zde bych si dovolil malou odbočku z hlavního tématu. Je zajímavé si povšimnout, jak název ministerstva (ale pravděpodobně nejen ministerstva) ovlivňuje jeho činnost a zaměření. Nemáme Ministerstvo zdraví, ale Ministerstvo zdravotnictví (přesnější by zejména v poslední době byl název Ministerstvo zdravotnictví a farmaceutie), nemáme Ministerstvo vzdělávání, ale Ministerstvo školství.

Nocebo efekt je daleko rozšířenější v běžném životě než si uvědomujeme a bohužel asi i výrazně častější než efekt placebo. Dal by se také s určitou dávkou zobecnění na efekty mimo rámec pouhého léčebného procesu označit jako negativní programování na rozdíl od placebo efektu, který by se dal označit jako pozitivní programování. Tímto negativním programováním jsme velmi často provázeni od útlého dětství již od svých rodičů pod různými záminkami, nejčastěji záminkou péče o naše zdraví. Téměř všichni známe obvyklá ponaučení typu: „Vezmi si šálu nebo tě bude bolet v krku!“ (pak jsme si ji jednou zapomněli a bolest v krku se skutečně dostavila), „Nepij tu studenou vodu, když si uhřátý!“ „Jestli si nevezmeš svetr, nastydneš se. „Když si nebudeš pořádně čistit zuby, tak se ti budou kazit.“ Toto negativní programování pak pokračuje v dospívání a dospělosti přes učitele a lékaře.

Obzvláště někteří lékaři ve svých prognózách vývoje nemocí dosáhli takřka dokonalosti v negativním programování. Osobní zkušenost po operaci šedého zákalu levého oka: „Nejpozději do čtyř let jste tady s pravým okem.“ Jsou však i horší nemoci, kde předpovídání krátké doby přežití např. u rakoviny je obzvláště zavrženíhodnou formou negativního programování.

Nocebo efekt a negativní programování se však projevuje i v jiných oblastech než je oblast duševních a fyzických chorob lidí. Zvláštní formou a řekl bych v poslední době velmi oblíbenou, jsou negativní vize budoucnosti v různých analýzách, channelingových zdrojích, (ale i filmech), zejména doplňované prohlášeními typu:

- už jsme dosáhli bodu, kdy zvrat není možný

- Země už se rozhodla nepokračovat v transformaci

- lidstvo si nic jiného ani nezaslouží

- nic se nedá dělat, vše je rozhodnuto

Těmto pochmurným vizím budoucnosti většinou předchází analýza současného stavu, ve které je vyjmenováno vše negativní na co si vzpomenete i to, co by vás ani nenapadlo. „Nevyváženost“ těchto zpráv (ala zprávy na Nově) ve smyslu totální absence čehokoliv pozitivního, je zcela evidentní a bylo by v každém konkrétním případě velmi zajímavé, zda vychází z depresivní negativity autora, či je z nějakého důvodu úmyslná. Pokud se někdo opravdu snaží o komplexní pohled, nemůže přece nevidět i mnoho kladných prvků existujících či probouzejících se v lidské společnosti.

Dalším oblíbeným prvkem je snaha vsugerovat nám bezmoc vzepřít se jakkoliv danému osudu, protože to není v našich silách. Občas bývá ponechána naděje spočívající v tom, že nás někdo zachrání, což bývá většinou bůh nebo mimozemšťané.

Zdá se, že u takovýchto návodů k pesimistické pasivitě jaksi chybí smysl přenášení informací tohoto typu na širší okruh lidí. Pokud vyloučíme snahu o úmyslné působení nocebo efektu, což samozřejmě zcela vyloučit nemůžeme, nezbývá mnoho důvodů pro šíření těchto negativních zpráv na rozdíl od článků, jejichž motivem je „Lidi probuďte se“.

Proto je nutno vnímat všechny informace týkající se předpokládané budoucnosti velmi pozorně a prověřovat je rozumem i srdcem a v žádném případě je nenechat na sebe negativně působit.

Neprogramujme se negativně a nenechme se negativně programovat, i když se o to bude pokoušet sebevětší pozemská, mimozemská či duchovní „autorita“.

Budoucnost není předem daná, budoucnost si tvoříme sami.

Nesnažme se tvořit si přítomnost podle toho, jakou očekáváme budoucnost, ale snažme se tvořit si přítomnost podle toho, jakou budoucnost bychom chtěli.

Fraktální uspořádání časoprostoru - teorie Nového věku

29.07.08

Všechno je jinak - moudrá slova moudrého člověka na sklonku života. Zkusme se podívat pod vlivem tohoto moudra na některé teorie a názory.

Běžně je v současnosti rozšířená představa, že jsme vstoupili, vstupujeme nebo v dohledné době vstoupíme do nového věku - věku Vodnáře. Tato představa vychází z toho, že jarní bod rovnodennosti vstupuje do souhvězdí Vodnáře a z této skutečnosti se vyvozuje, že nadchází věk, který svojí charakteristikou odpovídá charakteristice astrologického znamení Vodnáře. Rád bych se pokusil tímto článkem navázat na teorie Milana Špůrka, který nejšířeji ve své knize „Tajemné rytmy dějin“ zdůvodňuje, že tato představa je mylná, protože zjednodušeně řečeno dochází k záměně souhvězdí a znamení zvěrokruhu a souhvězdí nemají charakteristiku odpovídající astrologickým znamením. Dle jeho názoru je správná teorie, že nastává věk, který svoji charakteristiku odpovídá znamení Býka.

Vzhledem k tomu, že mé astrologické teoretické znalosti jsou nedostatečné, snažil jsem se na problematiku podívat trochu z jiného zorného úhlu.

Základním východiskem pro moji úvahu je teorie fraktálů. Jako nejsrozumitelnější se mi zdají tyto dvě definice fraktálu.

Fraktál je takový útvar, při jehož zvětšení dostaneme opět stejný obraz, bez ohledu na měřítko. 1. To znamená, že pokud daný útvar pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále opakující se určitý charakteristický tvar.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Termín fraktál použil poprvé matematik Mandelbrot v roce 1975 a v současné době dochází ve vědě k obecnému uznání principu, že prostor je uspořádán fraktálně. Podobnost modelu atomu nebo molekuly s modelem slunečních soustav, galaxií, supergalaxií je dostatečně známá.

Příklad 2D fraktálu

Příklad 3D fraktálu

Milan Špůrek používá principu fraktálů pro čas.

Toto fraktální uspořádání však zatím není běžně v myšlenkových konstrukcích používáno i pro časoprostor a tím i pro historii konkrétního člověka, národa, určité kultury, civilizace nebo lidstva, ale i pro vývoj Země, Sluneční soustavy, Galaxie a Vesmíru.

Nevidím žádný důvod proč neprovést syntézu a nedojít k závěru, že časoprostor je uspořádán fraktálně a má tudíž uspořádanou nenáhodnou strukturu. Toto fraktální uspořádání lze soudobými vědeckými metodami prokázat.

Z teorie fraktálního uspořádání časoprostoru vyplývá, že každý bod časoprostoru lze vyjádřit nejen kvantitativním popisem pomocí časových a prostorových souřadnic, ale má i svoje kvalitativní vyjádření, které je odlišné od jiných bodů časoprostoru. Zároveň však vzhledem k fraktálnímu uspořádání všech bodů časoprostoru, jsou jednotlivé body časoprostoru, které mají stejnou nebo obdobnou kvalitu. Protože se jedná o čtyřdimenzionální časoprostor, je nutno v této myšlenkové konstrukci uvažovat se čtyřdimenzionálními fraktály.

Fraktální uspořádání časoprostoru vzhledem k tomu, že se jedná o čtyřdimenzionální fraktál, zde bohužel nelze na modelu ukázat.

Teorie fraktálního uspořádání časoprostoru umožňuje vědecké zdůvodnění astrologie. Ta vychází z toho, že časoprostor má nenáhodně uspořádanou strukturu a tudíž konkrétní čas v konkrétním místě má i svoji kvalitu odlišnou od jiného místa a času, ale zároveň cyklicky se opakující a tudíž předvídatelnou. Na tom je založena astrologie jako vědecká disciplína.

Z pohledu astrologie má každý bod časoprostoru (konkrétní čas v konkrétním místě) svoji kvalitu, která je vyjádřena vzájemnými vztahy několika základních principů.

Velkou výhodou astrologie ve srovnání s ostatními metodami, díky níž se stala uznávanou a velmi rozšířenou, je to, že vztah základních principů pro určitý bod časoprostoru je dán vzájemnou polohou nebeských těles, která byla určena za představitele určitých základních principů (např. Mars - boj, Venuše - láska apod.).

Polohu jednotlivých nebeských těles lze poměrně snadno (s počítačovým programem zcela snadno) spočítat pro jakýkoliv čas a místo v minulosti nebo budoucnosti.

Jedním ze základů západní astrologie, o který se rovněž opírají obě teorie nadcházejícího věku, je pojem zvěrokruhu. Zvěrokruh mimo jiné vyjadřuje princip cykličnosti a vývoje časoprostoru. Nejběžněji používaným a zcela běžně v povědomí většiny lidí je zvěrokruh roční. Princip cykličnosti je zde dán skutečností, že vždy po roce se dostáváme do stejného bodu zvěrokruhu a tím i do bodu času, který má ve stejném bodě prostoru obdobnou kvalitu jako před rokem. Princip vývoje je dán tím, že jednotlivá znamení jdou za sebou od Berana až po Ryby, které jsou považovány za završení určitého cyklu a části vývoje.

Z teorie fraktálního uspořádání časoprostoru plyne, že každé znamení zvěrokruhu lze opět rozdělit na 12 částí. Přitom každá tato část (dvanáctina znamení) opět odpovídá svojí kvalitou časoprostoru příslušnému znamení. To znamená, že například znamení Berana, které má 30 dní, lze rozdělit na 12 částí po 2,5 dnech a každý tento dvou a půl den odpovídá svojí charakteristikou některému znamení s tím, že první 2,5 dne odpovídá charakteristikou Beranu a poslední 2,5 dne odpovídá charakteristikou Rybám. Fraktální uspořádání časoprostoru jde samozřejmě oběma směry, tedy jak směrem k mikročasoprostoru tak i směrem k makročasoprostoru a oběma směry v podstatě do nekonečna.

Rád bych se vyhnul v tomto článku tématu určení počátečního bodu zvěrokruhu tzv. Platónského roku a tím i Platónského měsíce v trvání přibližně 2144 roků, což je rovněž předmětem mnoha i velmi rozporných diskuzí. Vycházím proto z určitého předpokladu, který není pro toto pojednání nejdůležitější a který rovněž není zásadním bodem rozporu mezi zastánci teorií příchozího věku Vodnáře či Býka a které se opírá mimo jiné i o Mayský kalendář. Tímto uvažovaným rokem je rok 2012 mínus 2144 roků.

V čem je zásadní rozpor, je to, zda končí znamení Ryb a začíná znamení Vodnáře, či zda končí znamení Berana a začíná znamení Býka.

Z principu fraktálního uspořádání časoprostoru jednoznačně plyne, že po bodu, který je rozhraním mezi znamením Ryb a Berana prostě nemůže následovat nic jiného než znamení Berana a po něm znamení Býka. Pokud se chceme vyhnout ztotožnění určitého časového období s určitým názvem, pak je totéž možno přesně vyjádřit tak, že z logiky věci a užívaného uspořádání časových období a jemu odpovídajících astrologických charakteristik je zřejmé, že po rozhraní dvou období, z nichž jedno odpovídá charakteristice příslušející znamení Ryb a druhé odpovídá charakteristice příslušející znamení Berana, nutně musí následovat období odpovídající charakteristice příslušející znamení Berana a po něm období odpovídající charakteristice příslušející znamení Býka.

Zrovna tak neočekáváme, že po půlnoci bude následovat 23. hodina a po novém roce prosinec ať už bude postavení hvězd, planet a měsíce jakékoliv. Jako příklad (i když ne zcela přesně odpovídající) bych si dovolil uvést situaci, kterou jako možnou předvídá i oficiální věda. Představme si, že přesně o půlnoci našeho času dojde k obrácení rotace Zeměkoule. Nikdo nepochybuje, že bude následovat 01 hodin a po té 02 hodin a ne 23 a 22 hodin i když poloha hvězd, Měsíce, planet a posléze i Slunce na obloze by odpovídala druhé variantě.

Vzhledem k tomu, že jsem přesvědčen, že nic není náhoda, domnívám se, že i teorie nastávajícího věku Vodnáře se objevila zcela jednoznačným záměrem. Teorie Nového věku - věku Vodnáře se nám snaží podsunout myšlenku, že vědomí lidstva je nyní na takové úrovni, na které ve skutečnosti není. Věk Býka na Zemi má zcela jinou kvalitu časoprostoru a klade před lidstvo zcela jiné úkoly než by kladl věk Vodnáře.

Závěrem jedno konstatování – ano, začíná nový věk, ale ať už ho budeme označovat jakkoliv, nemůže logicky mít charakteristiku odpovídající charakteristice znamení Vodnáře, pokud bychom nepředpokládali, že předchozí věk měl charakteristiku odpovídající charakteristice znamení Kozoroha, což ovšem netvrdí vůbec nikdo.

Pokud bychom si provedli hlubší analýzu současného stavu lidské civilizace a možných alternativ její rozvoje a odhlédli od všech astrologických a podobných úvah, musíme nutně dojít k závěru, že pro lidskou civilizaci v této době na Zemi je nastávající doba svou charakteristikou podstatně bližší charakteristice znamení Býka než znamení Vodnáře.

To ale vůbec nemusí znamenat, že máme před sebou období, které by výrazně nepřispělo k rozvoji lidského ducha na vyšší vývojovou úroveň.

Povšimněte si nejrafinovanějšího plánu, jak účinně bránit duchovnímu rozvoji lidstva. Protože už v současné době při rozvoji komunikačních prostředků v podstatě není možné zabránit rozšiřování poznání a pravdy, objevil se nový způsob. Svět je kromě zřejmých lží a nepokrytě účelových ideologií zaplaven ohromným množstvím polopravd, takže pravda je jak vlnka v moři. Sem tam se zaleskne odrazem slunečních paprsků a hned zas je překryta vlnami polopravd.

Nezapomeňte - „všechno je jinak“ a proto posuzujte i předkládané možné varianty uvedené v tomto článku z tohoto pohledu.

Smysl života z pohledu různých úrovní poznání

14.08.2008

Až na výjimky, kdy jsou mé články reakcí na konkrétní situaci či názor, snažím se přezkoumávat teorie a někdy i tzv. obecně platné názory a hledat možná alternativní vysvětlení některých zdánlivě nepochybných a hlavně zažitých principů. Přitom si zdaleka nekladu sebemenší nárok na nějakou absolutní pravdu, ale snažím se o předložení možných variant tak, aby čtenář mohl získat širší pole informací a díky tomu být i svobodnější. Většinou začínám logickou analýzou a ze vznikajícího logického nesouladu se snažím vytvořit teorii, která by logice neodporovala, což ještě samozřejmě nevypovídá nic o její pravdivosti. Je mnoho lidí, kteří se absolutně nezabývají otázkou smyslu života. Na druhé straně je rovněž stále dost lidí, kteří tuto otázku a její zodpovězení považují za velmi důležitou i z toho pohledu, že řešení významně ovlivňuje jejich hodnotovou stupnici, životní postoje a tím i jejich životní orientaci, jednání a chování. Otázka smyslu života pro mnoho lidí vyvstává s palčivou intenzitou právě v této době, kdy je velmi reálný předpoklad významných změn v lidské společnosti. To vše za podmínek, kdy velmi nejistá budoucnost je jedinou jistotou přítomnosti, což samozřejmě velmi ovlivňuje skutečnost, že nejistou se stává již i kdysi tak zdánlivě jistá minulost a tak metoda extrapolace může snadno vést k zavádějícím výsledkům.

Proto odpověď na otázku po smyslu života by mohla mnoha lidem pomoct v jejich základní životní orientaci. Byl bych rád, kdyby tento článek pomohl zejména těm lidem, kteří začínají mít, případně již mají, v současné době pocit, že vlastně téměř nic nemá smysl a upadají zbytečně do stavů beznaděje až deprese, i když jim rozumím a jejich pocity plně chápu.

Jedna z nejběžněji používaných teorií v rámci standardních reinkarnačních filozofií je, že smyslem života je vývoj ducha či duše (zde záleží na definici obou pojmů), jehož cílem je ukončení cyklu reinkarnací. Současně je velkou většinou zastánců této teorie tvrzeno, že lineární čas, tak jak ho vnímáme my, neexistuje a že se vše děje současně – minulost, přítomnost i budoucnost.

Dovolil jsem si položit následující otázku několika význačným českým osobnostem v oblasti duchovna, které raději nebudu jmenovat. Otázka zněla: „Jestliže si budeme obecně definovat vývoj jako změnu stavu mezi dvěma časovými úseky a čas neexistuje, jak může nějaká bytost procházet vývojem a vývoj být smyslem života?“ Pro mě tehdy překvapivě jsem se rozumné odpovědi nedočkal. Odpovědi se pohybovaly od mlčení, přes nesrozumitelné věty, až po konstatování, že tam nahoře (nebo dole) běží čas trochu jinak než v našem časoprostoru.

Od té doby se tato otázka pro mne stala určitým měřítkem úrovně tzv. duchovního poznání konkrétního člověka.

Jestliže tedy čas neexistuje (je to pouze jen náš nedokonalý způsob vnímání existence), nemůže existovat vývoj. Jak potom může být smyslem našeho života něco, co neexistuje? Pokusím se předložit určitou koncepci. Tuto koncepci předkládám jako téměř vždy se snahou o vysvětlení z pohledu rozdílných úrovní poznání, protože pouze tak je možno pochopit zdánlivou rozpornost různých teorií o smyslu života.

Musím zdůraznit, že ani jedna z variant smyslu života není méně platná než ty druhé. Ani jedna z teorií snažících se vysvětlit smysl reinkarnací a smysl života není méně či více pravdivá než druhá. Jen a pouze je nutno bedlivě zkoumat, z které úrovně poznání je nám jeden z aspektů absolutní pravdy předkládán.

Z pohledu úrovně poznání - "Bůh - Universum"

Reinkarnační zákony prostě slouží jako jedny z pravidel Kosmické hry, jako součást superprogramu superpočítače, který slouží stálému tvůrčímu procesu, stálému procesu věčně se opakujícího stváření Světa. Neexistuje žádný vývoj - vše je součástí Boha a Bůh nemůže být dokonalejší. Pokud bychom připustili, že bůh není dokonalý, omezili bychom ho tím a omezený bůh není Bohem v tom nejširším smyslu (Já jsem všechno, to co je i není).

Kromě toho je nutno si uvědomit, že vše se děje současně, minulost, přítomnost i budoucnost.

Z pohledu 1. úrovně pravdy - "Bůh - Universum" smyslem života je život. Dovolím si zde parafrázovat heslo olympijského hnutí - smyslem života není zvítězit - dosáhnout dokonalosti, ale zúčastnit se Kosmické hry jako spolutvůrčí prvek.

Z pohledu úrovně poznání - "Vědomí - Stvořený svět"

Bytost vstupuje jako částečka univerzálního Vědomí boha Stvořitele do reinkarnačního procesu, aby si vyzkoušela všechny principy a aspekty Stvořeného světa, aby si zahrála všechny role Kosmické hry a tak se poznala ve své celistvosti.

Z pohledu 2. úrovně poznání - "Vědomí - stvořený svět" smyslem života je poznání. Poznání sebe sama ve své celistvosti a komplexnosti, čímž je míněna Bytost (ne člověk) vstupující do mnoha životů, v jejich mnoha podobách, z nichž pouze malá část rolí je role člověka.

Z pohledu 3. úrovně poznání - "Bytost - reinkarnace"

Bytost prochází jako zdánlivě oddělená součást Boha uvědomující si sama sebe vývojem od nejnižší úrovně až po úroveň nejvýše dosažitelnou v rámci reinkarnací. Jednotlivá vtělení pak jsou přirovnávána ke třídám ve škole. Když se někomu během jednoho života nepodaří pochopit učební látku určenou pro danou třídu, musí (a chce - protože Bytost ve své neinkarnované formě touží po vývoji) si danou třídu a učební látku zopakovat znovu.

Z pohledu 3. úrovně pravdy - "Bytost - reinkarnace" smyslem života je vývoj. Opět zdůrazňuji, že míněn je vývoj Bytosti od forem nejjednodušších a nejnižších, kterými mohou být subatomární částice, popř. nám dosud neznámé částečky "hmoty" (možná struny) až po formy, ve kterých jsou Bytosti na nejvyšším vývojovém stupni, ale ještě podléhají reinkarnacím a zákonům karmy.

Osobně nesdílím názor, že by tímto nejvyšším stupněm mohl být člověk.

Z pohledu úrovně poznání - "člověk - prostor a čas"

Člověk je podřízen zákonům karmy (zákonu příčiny a následku) a každý jeho čin či myšlenka mají své důsledky, které se projeví na osudu člověka v současném nebo v některém z budoucích životů. Opět velmi zjednodušeně řečeno to lze formulovat tak, že za dobré chování je člověk odměněn lepším osudem a za špatné chování horším osudem.

Z pohledu úrovně poznání - "člověk - prostor a čas" smyslem života je štěstí.

Použil jsem výraz štěstí pro jeho názornost a jednoduchost, ale vhodnější by pravděpodobně bylo uvést vnitřní klid a mír, harmonie, vyrovnanost, protože nejsou v tomto smyslu pod pojmem štěstí míněny materiální statky či úspěchy.

Štěstí je stav mysli člověka, ne stav tzv. reality, která člověka obklopuje. Je nutno hledat vyváženou harmonickou střední cestu mezi krajními polohami východního a západního stylu myšlení, jak štěstí dosáhnout. Východní pól myšlení charakterizovaný pojetím „nic nechtít“ a západní protipól charakterizovaný pojetím „všechno mít“.

Pokud člověk nic nechce, týká se to i jeho vývoje. Takto absolutně pojaté „nic nechtít“ však odpovídá nižším vývojovým stupňům, kterými už bytost v nižších formách předcházejících člověku již prošla. Jestliže bychom tedy chápali z pohledu nejvyšší úrovně poznání, že smyslem života je život, přesněji vyjádřeno tvůrčí proces a naopak zjednodušeně řečeno smyslem je něco prožít, proč by potom nejvyšším smyslem našeho života měl být vývoj, jehož završením by bylo ukončení cyklu reinkarnací?

Přicházíme do tohoto života s tím, abychom tady něco prožili a pak bychom měli udělat hlavním cílem našeho života to, abychom unikli z koloběhu reinkarnací a už nikdy nic neprožili. Zdá se, že to není zcela logické.

Tím nechci říct, že nemá žádný smysl práce na vlastním vývoji. Samozřejmě má. Jedna z her Velké kosmické hry je hra na reinkarnace a na vývoj a tím, že jsme se do této hry vstoupili, přijali jsme i její pravidla. Hlavním smyslem je si tvůrčím způsobem zahrát. Pokusím se o určité přirovnání s běžnou lidskou činností, kterou jsou hry. Až na „patologické vítěze“ (jejichž hrou je hra na vítěze) si velká většina lidí jde zahrát tenis, golf, fotbal, karty či šachy a budou hrát pravidelně i kdyby třeba stále prohrávali, protože je baví vlastní hra. To však není v rozporu s tím, že se snaží v rámci pravidel (někteří i mimo rámec) vyhrát.

Mnoho lidí, a pravděpodobně asi většina, je nespokojeno s průběhem vlastního duchovního vývoje a někteří se tím vyloženě stresují. Určitým záměrem tohoto článku je přispět k pochopení, že smyslem života je ta práce na sobě a ne dosažení jakéhokoliv výsledku v tomto životě. Životů je před námi mnoho a cíle nemůže být nedosaženo, protože už ho dosaženo v některé z alternativních přítomných budoucností bylo.

Další otázkou je samozřejmě ještě i to, co si kdo pod výsledky své „duchovní“ práce představuje. Zejména získání určitých schopností, jako je vidění aury, jasnovidectví, telepatie, senzibilita, léčitelské schopností apod., může někdy vést spíše k posílení ega a závislosti na něm, než ke zvýšení (zjemnění) vibrací vědomí a postoupení na vyšší úroveň.

Není nutno závidět různé půlroční až roční pobyty v ašrámech ani lidem působícím duchovně díky jejich senzibilním schopnostem.

Znám lidi, kterých si mimořádně vážím a předpokládám, že jsou na vysokém stupni duchovního vývoje, kteří žijí naprosto běžným životem a vůbec se otázkami ducha, duše a duchovního vývoje nezabývají.

Náš běžný život také může být naplněn láskou a meditací a nemusíme kvůli tomu odjíždět kamkoliv. Vše důležité se stejně odehrává v našem nitru. Vždy a za všech okolností má život smysl pro každého z nás a tak ho tak také žijme.

Základní reakce na stres

15.09.2008

Běžně je uváděno a velmi často zdůrazňováno, že ve stresové situaci jsou dvě základní lidské reakce jak ji řešit - útok nebo útěk (udeř nebo uteč). Obecně známé je pak, že z toho jsou vyvozovány příčiny mnoha civilizačních chorob vzhledem k tomu, že běžně takto stres již neřešíme. Tedy neřešíme ve velké většině případů stresovou situaci tím, že bychom udeřili či utekli. A protože látky, které si tělo při stresu vylučuje jako přípravu na boj či útěk nejsou potřebnou reakcí spáleny, ale v těle se hromadí a způsobují zdravotní problémy. Toto pojetí, tak jak je popisováno, je však značně nepřesné, či spíše značně neúplné.

Obecnější pojetí uvádí i třetí zkladní reakci – útlum (lidově řečeno reakce mrtvý brouk). Tak při stresové zátěži se náš organizmus připravuje k záchraně. Jedná se tedy o automatickou reakci na předpokládané nebo prožívané nebezpečí. Naše řídící centra, která nemůžeme ovládat svou vůlí, mobilizují naší energii, a tak dochází k nabuzení organizmu. Volíme pak automaticky ze dvou základních věky vyzkoušených reakcí. Buď se jedná o aktivaci (reakce útok nebo útěk) nebo útlum (reakce „mrtvý brouk“), čímž se náš organismus snaží o co nejlepší způsob přežití.Stres je prastará reakce na prožívané či pociťované nebezpečí (smysly a vědomí vnímají hrozbu nebo překážku, skutečnou či zdánlivou, fyzickou či duševní), vlastní nejen člověku, ale všem živým organismům a je pro zachování života nesmírně důležitá. Přivádí nás do různých stavů pohotovosti a byl zabudován do řídicích mechanismů v dávných dobách našeho vývoje.

Z pohledu vývoje živočichů, a to zejména živočichů, kteří nejsou predátoři, se v rozporu s všeobecně přijímanou teorií naopak zdá, že základní reakcí je reakce útlumu.

Reakce znehybnění při objevení se nebezpečí, zejména predátora je vlastní i živočichům na nejnižším stupni vývojového žebříčku.

Základní reakcí nepredátorů je za prvé znehybnění (mrtvý brouk), za druhé útěk a až za třetí, pokud tyto možnosti nelze uplatnit, je útok.

To je založeno na schopnosti vnímání predátorů, kteří reagují především na změnu stavu, což je např. v případě zraku především pohyb.

I když je obtížné zjistit, co vlastně zvířata vidí, protože to vlastně přesně nevíme ani u lidí (lidé si pro to, co vidí, sjednotili názvosloví, ale to ještě zdaleka neznamená, že musí vidět to samé a neexistuje zatím způsob, jak to ověřit), dá se předpokládat, že predátoři jsou spíše zaměření na pohyb a ne již tak barevnost viděného obrazu. Zatímco např. pro býložravce je nutné rozlišovat barevnost rostlin pro výběr správné potravy a proto mají zrak založen na vnímání statických barevných obrazů.

Naopak základní reakcí predátorů je útok nebo útěk, podle síly potencionálního soupeře či oběti - potravy.

Např. pes si nevšimne (pokud ho neucítí) ani 10 metrů vzdáleného zajíce sedícího zcela bez pohybu. Za to zareaguje na nepatrný pohyb zajíce vzdáleného 100 m okamžitým vystartováním a usilovným stíháním.

Z výše uvedeného je možno učinit závěr že člověk původně není predátor a masožravec, což je dáno mimo jiné jeho způsobem vnímání – vidění. Prvky predátora nejsou člověku vlastní a byly do jeho genomu vloženy pravděpodobně uměle.

Vyjdeme-li z obecně přijímaného (ale také hodně zpochybňovaného) předpokladu, že se člověk vyvinul ze společného předka s opicí, není možno si nevšimnout toho, že opice s výjimkou lidoopů a to ještě pouze šimpanzů, nejsou predátory a i u šimpanze se jedná spíše o výjimečný způsob chování. Z tohoto pohledu, když pomineme inteligenci a to zejména sloužící k vývoji technologií, je otázkou, kdo je na vyšším stupni vývoje. Jestli spíše nezdegeneroval člověk ve vztahu ke společnému předkovi ať už jakkoliv v historii vzdálenému.

Tato v teoriích stresu běžně opomíjená základní reakce útlumu se vyskytuje daleko častěji v běžném životě, než si uvědomujeme a připouštíme, i když lidová moudrost ji samozřejmě jako běžnou vnímá. Výrazy „zcepenět strachy“, „nemoct se hrůzou ani pohnout“ jsou v lidové mluvě zcela normální. Zcela běžným a všem známým případem je škola. V okamžiku, kdy učitel upře svůj pohled do třídy a začne pronášet: „Tak k tabuli půjde …“. 80 % žáků strne a začne dělat mrtvé brouky a mnozí opravdu přestanou na chvíli i dýchat a zastaví i tok myšlenek. Zbylých 10% žáků si myslí, že vše umí a tak nezažívají stress a 10% žáků sice neumí, ale nejsou tím stresováni, protože je jim výsledek případné zkoušky emočně lhostejný. Uvedená procenta jsou pouze velmi nekvalifikovaným odhadem.

Zvláštním případem jsou situace partnerských hádek, případně rodičovských výtek, kdy káraný (a to i velmi hlasitě) subjekt klidně uprostřed nejvyššího rozrušení kárajícího subjektu klidně usne (a to i velmi hlasitě), což kárající subjekt může dohnat až do stavu nepříčetnosti a následně k fyzickému násilí.

I když je možno na internetu získat určité informace o útlumu jako reakci na stres (ale ve značném nepoměru k množství informací o dvou základních reakcích – útok, útěk), nenalezl (ale, netvrdím, že neexistuje) jsem nikde žádnou informaci obdobnou informacím, věnovaným „chemii“ lidského těla při stresu a chorobám vzniklým na základě nerealizace úderu či útěku. Přitom není žádný důvod nepředpokládat, že při útlumové reakci na stres probíhají v těle obdobné procesy jako při přípravě na boj či útěk. Tato „chemie“ je však odlišná a má za následek jiné druhy chorob.

Následující myšlenky jsou pouze návrhy k zamyšlení, protože k formulaci určitých teorií by bylo nutno provést podstatně kvalifikovanější analýzu a studii s využitím výsledků experimentů k tomuto účelu zaměřených. Možnými důsledky „přecházení“ stavů útlumu mohou být pak nemoci jakoukoliv formou omezující lidskou činnost a aktivitu, např. syndrom vyhoření, únavový syndrom, částečná mrtvice, neúrazová ochrnutí, výrazná zhoršení zraku či sluchu, ztráta čichu nebo chuti, ale i běžné choroby poutající nemocného na lůžko. A tak jako jsou pro předcházení chorobám vznikajícím z nerealizace „boje či útěku“ doporučovány pohybové aktivity všeho druhu, bylo by možno doporučovat k předcházení nemocem z nedostatečné realizace „útlumu“ různé relaxační a meditační techniky.

Tak jako vše v dějinách lidstva i útlum jako základní reakce na stres byla a je úmyslně využívána či zneužívána.

Člověk má výhodu v tom, že je schopen (ne vždy a ne každý) díky inteligenci volit rozumem mezi agresí, útěkem a znehybněním.

Základní instinkty se mohou projevovat i v událostech společenských a dějinných. Např. v roce 1939 malá část lidí udeřila, trochu větší část utekla a nejvíce lidí dělalo mrtvého brouka. Nerad bych tímto možným výkladem jakkoliv navozoval možné odsouzení takovéto reakce velké části společnosti. Bohužel naše tzv. západní civilizace je do značné míry tak zaměřena, že nepredátorská reakce je takřka vždy považována za slabost. Výjimky jako byl Gándhí, jsou těmi, co potvrzují pravidlo. Pro jistotu upřesňuji, že není míněn postoj Gándhího (nebyl součástí západní civilizace), ale hodnocení jeho postoje západní civilizací.

Proto i dnes většina lidí dělá mrtvé brouky. Děsivé, apokalyptické a katastrofické teorie a články probouzí v lidech základní instinkt mrtvého brouka, protože většina lidí nejsou predátoři a tak vlastně tyto články možná nevědomky (ale v nemalé míře s vysokou pravděpodobností i úmyslně) probouzí v lidech reakci mrtvého brouka. Utéct není kam a nemají schopnost predátorů, aby udeřili. Proto pravděpodobně nemá smysl jim toto vytýkat, ale naopak je nutno apelovat na jejich inteligenci a schopnost cílené reakce.

Pokud vyjdeme z předpokladu, že alespoň částečně vnímáme teorii o skryté vládě globálních elit jako možnou, zdá se velmi pravděpodobné, že bude připravena událost, pokud možno postihující svým dopadem a významem co největší část lidstva, která ochromí většinu společnosti. Něco na způsob 11/9, ale daleko silnější. Nepochybuji, že znalost a obrazotvornost běžného čtenáře Matrixu-2001 je schopna si za neznámou dosadit širší spektrum událostí. Tato ohromující a ochromující událost založená na strachu by uvedla velkou většinu lidí do stavu „mrtvý brouk“. Tento předpokládaný a záměrně vytvořený stav umožní velmi rychle a bez velkého odporu (dokonce možná i s podporou) zavést taková opatření směřující k zajištění cílů globálních elit, jejichž přijetí by za normálních okolností nebylo u většiny tzv. demokratických společností možné. Změny z toho plynoucí by byly zamýšleny samozřejmě jako nevratné.

Právě poznání může hrát u člověka významnou roli při reakci na stresující vývoj lidských dějin. Řešením není nevnímání toho, co se připravuje a děje, protože stejně nakonec dojde vývoj tak daleko, že nebude možné si ho nevšimnout, ale připravenost na různé varianty vývoje s jejich pochopením a s pochopením jejich příčin. Jedině toto umožní zvolení takové reakce, která bude odpovídající inteligentní a svobodné (ve smyslu osvobozenému od všech dogmat, předsudků a vnucených teorií a představ) bytosti. Čím větší bude počet takovýchto bytostí ve společnosti, tím obtížněji bude možno realizovat plány směřující k omezení svobod a tvůrčích aktivit lidí.

Channeling

13.10.2008

Internet je dnes zaplaven množstvím informací pocházejících z channelingových zdrojů. Není zcela jednoduché posuzovat nezaujatě kvalitu a hodnotu informací z takovýchto zdrojů pocházejících. Nedávno si bylo možno přečíst na jedněch webových stránkách vyjádření o nevalné kvalitě velké většiny channelingů a pro jejich hodnotu byl použit poměrně dost ostrý výraz. Pro pochopení, proč tomu tak je, je vhodné provést určitý rozbor, který by mohl být určitou pomůckou při hodnocení channelingů, channelingových informaci a jejich zdrojů.

S velkou snahou a pečlivostí se vyhýbám ve svých článcích cizím slovům. Za prvé jsem Čech, mám češtinu rád a jsem přesvědčen, že s použitím českých slov se dá vyjádřit téměř vše a za druhé bych byl rád, aby tomu, co chci sdělit, rozuměl co nejširší okruh lidí. Odstrašujícím příkladem jsou někteří politici používající někdy věty typu „Odsouhlasili jsme konsensuální dohodu“.

Protože však slova channeling, channel, případně channeler v češtině mají významy velmi odlišné od významů zamýšlených pro použití v tomto článku, jako např. kanálování, kanálový a kanálník, používám v tomto článku anglické výrazy, které znějí přeci jen lépe a odpovídají více tomu pojmu v tom smyslu, ve kterém je tento pojem všeobecně používán v těchto souvislostech i v češtině.

Na začátku se pokusím vymezit pojem channelingu tak, aby nedocházelo k nedorozumění vzhledem k rozdílným definicím tohoto jevu. Protože jsem nenalezl na internetu žádnou vhodnou definici, pokusím se o svoji vlastní, která by byla vhodná pro účely tohoto článku.

Channeling v nejširším smyslu slova chápu jako mimosmyslové získávání informací formou spojení s vědomím, které je odlišné od vědomí channelera (jednoslovný překlad do češtiny je velmi problematický, snad významově nejblíže je výraz přijímající).

Často používaný popis channelingu jako napojení se na vyšší duchovní světy je pro účely tohoto článku zúžený a proto ne zcela vhodný.

Jen pro přesnost není předmětem tohoto článku poskytování informací, které nepocházejí z channelingu a jsou z různých důvodů za takové vydávány. Někdy se může jednat o neochotu převzít plnou odpovědnost za vlastní názory a teorie a někdy o snahu zvýšit vážnost svých myšlenek jejich „povýšením“ na získaných channelingem.

Základem channelingu je tok informací kanálem (anglicky channel), který se pro tento účel vytvoří mezi channelerem a zdrojem. Tak můžeme logicky dojít k zřejmému závěru, že pro kvalitu informací získaných channelingem jsou důležité tři faktory.

A. Zdroj – jeho kvalita a úmysly

B. Kvalita kanálu

C. Channeler – jeho kvalita a úmysly.

A. Zdroj – jeho kvalita a úmysly

Zřejmě je toto nejvýznamnější faktor pro kvalitu channelingu. Ve smyslu definice channelingu, tak jak je použita pro účely tohoto článku, může být zdrojem jakékoliv vědomí odlišné od vědomí channelera. Tato formulace „jakékoliv vědomí“ tak už sama o sobě odhaluje možnost získávání informací majících minimální kladnou až zápornou hodnotu pro channelera a jeho posluchače či čtenáře. V každém případě však má předávání informací vždy určitou hodnotu pro zdrojové vědomí, protože jinak by informace nepředávalo.

Následně uvedené příklady možných zdrojů nejsou v žádném případě míněny jako vyčerpávající výčet. Vždy je míněno vědomí konkrétní entity.

1. Senzibilně nadaný člověk schopný předat informace vědomí channelera.

Zvláštním a zajímavým způsobem channelingu je channeling s osobou žijící, která je běžně při vědomí, kdy hovoříme s jejím podvědomím a tato osoba o tom vlastně ani neví. Je to rozhovor s duší toho dotyčného, která je širší než jeho bdělé vnímající vědomí. Takto možná získával mimo jiné své informace pro léčení i Edgar Cayce.

2. Astrální bytost

Zde je pravděpodobně největší předpoklad nekvalitních informací, a to dokonce dost často záměrně nepravdivých.

3. Duše zemřelých

Nejčastější channeling mezi blízkými bytostmi, jež smrt rozdělila.

4. Mimozemšťan

V této skupině dochází pravděpodobně nejčastěji k tomu, že zdroj se vydává za někoho jiného než je, tedy za mimozemšťana.

5. Vyšší inteligence, bytosti z vyšších „dimenzí“, andělé apod.

Nejčastěji spojení s tímto druhem bytostí navazují nábožensky silně orientovaní lidé, kteří se však nechají snadno oklamat astrální bytostí.

6. Nadřazená mysl channelera, jeho overego (vědomí přesahující ego)

Naopak tento channeling je spíše charakteristický po lidi, kteří nejsou vyznavači žádného konkrétního náboženství, což ovšem neznamená, že nevěří v boha v nejširším smyslu toho slova.

Lidé běžně nehovoří se svým overegem. Na otázku proč tak nečiní tvrdí, že to neumí. Na otázku, zda to zkusili, odpoví, že nikoliv.

7. Bůh

Otázka channelingu s bohem má dvě stránky. Protože bůh je všechno, tak všichni stále každým dnem a každým okamžikem hovoříme s bohem. Na druhé straně není možno dělat channeling přímo s bohem protože je to mimo rozsah schopností našeho vědomí, naší inteligence. Tyto dvě rozporné pravdy platí současně.

Vyjdeme-li z předpokladu, že vědomí uvedená pod bodem 5, 6 a 7 jsou zainteresována pouze na channelingu nezištně, je možno u vědomí ve všech ostatních bodech předpokládat, že důvody channelingu pro zdroj mohou být tři. Vlastní prospěch zdroje (ať už si pod tím představíme cokoliv), prospěch channelera a prospěch obou (zde je možno jako příklad uvést channeling mezi milujícími se dušemi, z nichž jedna je na tomto světě a druhá na „onom“ světě a channeling je pro ně v ten okamžik jediný způsob komunikace).

Je zřejmé, že pokud důvodem channelingu je vlastní prospěch zdroje, je kvalita předávaných informací pro channelera a jeho okolí, přinejmenším velmi problematická.

Při posuzování zdroje je nutno velmi důkladně a obezřetně zkoumat, o jaký zdroj se vlastně jedná, protože je velmi problematické ověření informace zdroje o jeho vlastní identitě, snad s výjimkou osob blízkých, kde je možno vhodnými dotazy snížit riziko falšování vlastní identity.

Pro rozumně uvažujícího člověka s určitými zkušenostmi s channelingem není někdy obtížné rozpoznat ve veliteli kosmických lodí „Galaktické federace“, archandělu Michaelovi apod. astrální bytost, která si jen tak hraje, nebo energeticky využívá channelera, anebo vědomí, které poskytuje určité nepřesné nebo ne zcela pravdivé informace s určitým konkrétním záměrem, jímž ale není prospěch channelera či jeho okolí.

Většinou je možno posoudit kvalitu informací týkajících se základních filozofických otázek a kosmologie, které předává téměř každý „vážný“ channelingový zdroj. Toto posouzení nám však poslouží více méně pouze k negativnímu vymezení channelingových zdrojů, protože ani vynikající kvalita (míněno z úhlu pohledu posuzujícího) těchto informací nemusí znamenat, že informace, jejichž ověření je pro nás obtížné či nemožné (zejména týkají-li se událostí budoucích) jsou kvalitní a mohou nám být prospěšné. Určitou šanci na kladný výsledek v daném případě je, pokud se shodují předané informace od více zdrojů „obecně“ (asi lze vyjít z předpokladu, že každý channeler považuje svůj zdroj za kvalitní) považovaných za kvalitní.

Všeobecně považuji za nedůvěryhodné channelingy, které se zabývají přílišnými detailními informacemi, zejména informacemi o titulech a jménech všech různých velitelů a podvelitelů kosmických lodí a různých mistrů a archandělů a vládců naší sluneční soustavy, galaxie a vesmíru s přílišnými detaily. Jsem přesvědčen, že pokud se jedná o kvalitní channelingový zdroj, tyto informace neposkytuje, protože nemají žádný význam pro nás, nemají informační hodnotu.

K čemu je dobré vědět, jestli je vládcem Galaxie archanděl Gabriel nebo archanděl Michael.

Informace, ze kterých zřetelně probleskují silné náboženské, případně i nábožensko-ideologické prvky klasických Zemských náboženství, a to zejména křesťanství, je možno považovat samozřejmě za channelingové, ale je otázka kvality tohoto zdroje, protože kvalitní channelingové zdroje nejsou ovlivněny náboženstvími našeho zemského typu.

Běžně uznávané channelingové zdroje jako Rozhovory se Setem, Hovory s Bohem, příp. i Zápisky Paula Bruntona, které považuji za channelingový zdroj, se informacemi o jménech různých velmistrů a vládců galaxií apod. nezabývají.

B. Kvalita kanálu

Je závislá na kvalitě zdroje, channelera a na prostředí v nejširším slova smyslu, ve kterém se channeler nachází, jak při vlastním channelingu, tak i v běžném životě.

Channelingové informace mohou přicházet ve formě verbální, tzn. slovně sdělené informace, ve formě obrazů, případně komplexních vjemů, kdy je problém s interpretací obdrženého vjemu. V případě verbální informace se vlastně předává pouze obsah toho, co nám bylo řečeno a nemělo by tak dojít k většímu zkreslení channelerem - přijímající osobou.

Ne, že by nemohlo dojít, ale je tu menší pravděpodobnost, pokud přijímající neovlivní nebo nezmění částečně obsah té informace ve smyslu, jak si představuje, že by ta informace měla vypadat. Což by ovšem správný přijímající neměl činit.

U informací přijímaných formou obrazů a komplexních jevů je někdy obtížné jev či událost časově zařadit.

Rovněž bývá někdy obtížné vyjádřit vjemy, které pocházejí z vyšších dimenzí. Je velmi obtížné slovně vyjádřit to, jakou informaci jsme dostali, protože pro to nebývají vhodné výrazy v lidštině (míněna lidská řeč).

Kvalita kanálu bývá ovlivněna kvalitou času a okolního prostoru přijímajícího a do značné míry rozdílností frekvence vibrací mezi zdrojem a channelerem.

Kvalitou času je míněna doba a jednotlivé cykly denní a noční doby. Kvalitou prostoru je míněno okolí energetické, okolí umožňující naprostý klid a neovlivňující rušivě čistotu toho kanálu.

Rušivými prvky můžou být hluk, světlo, elektrosmog, přítomnost příliš silných lidských energií, zejména negativně naladěných lidí.

Ideálním prostředím pro channeling bývají místa bez lidí v přírodě, ideální dobou bývá noc. Neplatí to však obecně.

Kvalita času a prostředí ovlivňuje i schopnost channelera soustředit se na channeling

C. Channeler – jeho kvalita a úmysly

Pokud zde používám výraz channeler, tak tím v žádném případě není míněno omezení pouze na bytosti rodu mužského. Naopak ženy mezi channelery převažují, protože obecně ženy bývají senzibilnější, jsou častějšími médii a používají při svých mentálních procesech více pravou hemisféru.

Kvalitu channelera ovlivňuje jeho schopnost uvést se do stavu rozšířeného vědomí, do stavu ve kterém je chopen přijímat informace, které jsou minimálně či vůbec ovlivněny jeho názory tj. vytvořit čistý kanál se zdrojem nerušený vlastními myšlenkami. Tato schopnost se dá snad nejvíce ze všech aspektů ovlivňujících kvalitu channelingu ovlivnit vlastní pravidelnou prací.

Stupeň poznání, kterého channeler dosáhl má významný vliv na kvalitu channelingových informací. Poznání, které mu umožňuje za prvé přijímat tyto informace v nezkreslené podobě, za druhé jim sám rozumět a interpretovat je. V případě, že informace nejsou ve verbální podobě, tak je interpretovat a převádět je do slovní podoby tak, aby došlo k minimálnímu zkreslení a aby byly srozumitelné i ostatním lidem. To bývá někdy velmi obtížné, protože se v mnoha případech jedná o sdělení nesdělitelného, protože chybějí adekvátní výrazy nebo pojmy v lidské řeči a tak nezbývá než používat modelů, analogií a přirovnání, která jsou srozumitelná. Některé channelingové informace, které se tváří velmi sofistikovaně (formálně propracované) a učeně, jsou velmi nesrozumitelné a nemají tak téměř žádnou informační hodnotu.

Silně bývají channelingové informace ovlivněny náboženskými a filozofickými názory a koncepcemi channelera, protože prostě jiné myšlenky než ty, které odpovídají jeho náboženským a filozofickým představám, prostě nepřijme. Lze také předpokládat, že kvalitní channelingový zdroj formu a obsah informací přizpůsobí kvalitě channelera a stupni jeho poznání. Takže například pro křesťanského věřícího jsou informace přioděny do křesťanského hávu, pro muslima do islámského hávu a pro buddhistu do buddhistického hávu, i když podstatný obsah sdělení nebo poselství je zcela zřejmě shodný.

V neposlední řadě pro kvalitu channelingu jsou důležité i úmysly channelera, jestli mu jde opravdu o to, předat dál informace, které dostává anebo jestli si tím posiluje vlastní ego, dělá to pro peníze nebo z jiných podobných důvodů. Zde má zřejmě rozhodující vliv stupeň duchovního vývoje channelera.

Chtěl bych ale vyloučit skutečnost, že to někdo dělá tak, že si prostě vymýšlí, že se jedná o informace pocházející z channelingu. Tam se nejedná o channeling, tam je to prostě pouhý klam, což ovšem ještě nemusí znamenat, že vlastní informace nepravdivě označované jako channelingové, musí být nekvalitní.

Přičemž nepochybuji, že takovýchto druhů channelingu, které úmyslně zkreslují informace nebo uvádějí informace nepravdivé s nějakým konkrétním cílem, je na internetu poměrně dost.

Každý člověk je schopen channelingu. Je možno se ho naučit tak, jak je možno se naučit dalším věcem, které se zdají být vyhrazeny pouze některým osobám.

Jako nejvhodnější považuji pro začátek se učit channelingovému rozhovoru se svým overegem (nadřazenou myslí), kde se dají mnohé informace po delší dobu i ověřovat. Je možno si dlouhodobou prací a rozhovory s overegem ověřit, zda předané informace popsaly pravdivě události, které nastaly až po channelingu, nebo pravdivě popsaly skutečnosti, které channeler v době channelingu nemohl znát.

Pokud po delším důkladném ověřování dojdeme k závěru věrohodnosti informací, lze přistoupit i k channelingu s dalšími vědomími

Pokud mám ověřeno, že spojení s overegem funguje kvalitně, je velká pravděpodobnost, že moje overego mně spojí opravdu s tou bytostí, o kterou požádám a nenarazím na nějakou astrální nebo zlou bytost, případně na nějakého podvodníka.

Základem channelingu je vyprázdnění vědomí tak, aby člověk dostával informace, které nejsou ovlivněny jeho názory a jeho myšlenkami. Vhodné je položit otázku a poté vyprázdnit vědomí.

Při déletrvající spolupráci se svým overegem pak channeling probíhá tak, že odpověď se objevuje takřka současně s myšlenou otázkou. A někdy už není nutné klást další otázky a rovnou přicházejí odpovědi na další pomyslné otázky, které bychom měli připraveny.

Rovněž není špatnou součástí takového channelingu místo konkrétní otázky poprosit o předání informace, která je pro mě v tomto okamžiku podstatná a zajímavá.

Jednou z dobrých cest v channelingu je položení otázky, na kterou nemůžeme znát odpověď. Například cizí osoba prosí o odpověď na určitou otázku, kterou vám ale nesdělí. Potom se zeptám overega a pokud dostanu odpověď na otázku, kterou jsem neznal, je zřejmé, že absolutně nepřichází v úvahu ovlivnění odpovědi mými názory a myšlenkami zejména, když se jedná o osobu, o které nic nevím. Pokud odpověď měla kladnou informační hodnotu pro tuto osobu, lze předpokládat, že v tomto případě se jednalo o kvalitní channeling a dá se to považovat za určitý doklad ověření zdroje.

Čas a jeho cykličnost, pravděpodobnostní budoucnosti a rok 2012

28.10.2008

Pokus o sdělení nesdělitelného je vždy obtížný a není jednoduché najít zlatou střední cestu na jedné straně mezi srozumitelností pro čtenáře mající zájem o danou problematiku a na straně druhé přílišným zjednodušením, které může dojít tak daleko, že podávaný obraz se příliš vzdaluje od skutečnosti (přesněji řečeno od představy autora o skutečnosti), kterou má zobrazit. Z tohoto pohledu je nutno i přistupovat k některým zde uváděným popisům a modelům skutečnosti a zejména k jejich někdy zdánlivé vzájemné rozpornosti. Upozorňuji na to proto, že pozorný čtenář si všimne minimálně dvou rozporných tvrzení, a to že na jedné straně čas neexistuje a na straně druhé že má čas cyklický charakter. Jedná se však o pohledy ze dvou různých úrovní poznání.

Ve stvořeném Světě je nekonečně mnoho Bytostí a tím i bytostí všech stupňů a úrovní v nekonečně mnoha vesmírech mnoha úrovní.

Jednotlivé stavy Bytostí (které tvoří ve svém souhrnu Vesmír), udávající tu konkrétní minulost, přítomnost a budoucnost Vesmíru, jsou jako kvantové stavy Vesmíru.

Vzájemné působení entit je dáno tím, že fungují vzájemně provázaně obdobně jako jednorozměrné struny napnuté časem a prostorem. Bytost si je možno představit jako určitou strunu v časoprostoru, na kterou působí ostatní struny (Bytosti) a ona působí na ně.

Čím je impuls působící na Bytost vzdálenější v čase i prostoru, tím má menší vliv, záleží však i na velikosti impulsu (náraz velkého meteoru do neobydlené planety vzdálené sluneční soustavy se u nás téměř nemusí projevit, exploze hvězdy téže sluneční soustavy pro nás může mít zcela zásadní důsledky. Následující obrázek by měl přispět k lepšímu porozumění tomuto modelu.

Působení jednotlivých Bytostí na celkový systém je v tomto modelu vyjádřeno "tlakem" jednotlivých strun (Bytostí) na své okolí. Konkrétní čin (chápán čin v co nejširším slova smyslu, v tomto pojetí je i myšlenka činem) konkrétní Bytosti se projeví "tlakem" na Bytosti (struny) v nejbližším okolí, které tento tlak zase přenáší na nejbližším okolí.

Tak se vliv tohoto činu šíří přes blízké Bytosti v čase a prostoru asi tak, jako když hodíte kámen do vody a pozorujete kruhové vlny šířící se od místa dopadu kamenu do vody. A obdobně jako u vln na vodě se i v tomto strunném modelu velikost vzruchu (vln) s narůstajícím časem a vzdáleností snižuje a jeho působení na Bytosti vzdálené v čase a prostoru je dána velikostí původního vzruchu.

Rozdíl oproti příkladu s kamenem hozeným do vody spočívá v tom, že v našem strunném modelu je možné působení i pouze jedním nebo dvěma směry a šíření vzruchu systémem je významně ovlivňováno i protipůsobením nebo spolupůsobením ostatních Bytostí (vhození dalších kamenů do vody v blízkosti dopadu prvního kamene).

Z tohoto modelu plyne vzájemná provázanost a spjatost všech Bytostí, která nedává prostor pro "náhody". Celkem jednoduše lze z tohoto modelu pochopit, že celková složitost vzájemných vazeb všech bytostí je uspořádána tak, že není třeba supergeniálního šachisty, který by byl schopen spočítat nekonečně mnoho tahů dopředu pro všechny bytosti tak, aby pak na základě všech vzájemně skloubených tahů všech bytostí bylo dosaženo kýženého výsledku.

Dokonce není ani nutno předpokládat pro dosažení kýženého výsledku supergeniálního programátora, protože je možno kýženého výsledku dosáhnout nastavením požadované situace v příslušném bodě časoprostoru a nutné výchozí podmínky pro tento výsledek se již samy nastaví působením výsledného vzruchu do "minulosti".

Připomínám, že stále vycházíme z předpokladu, že minulost, přítomnost a budoucnost probíhají současně.

Bůh ve významu Stvořitel, případně i vyšší inteligence, která je z našeho pohledu téměř k nerozeznání od boha, může stanovit budoucnost pro určité místo časoprostoru a vzhledem k tomu, že změnou budoucnosti se mění i přítomnost a minulost, není nutno přesně stanovit jednotlivé prostředky nutné k dosažení cíle. Takže stanovený cíl ovlivňuje použité prostředky. Je to obrácená teze, že použité prostředky ovlivňují dosažený cíl.

Celkem snadno je možno si to představit na analogii s počítačovou hrou. Programátor může hru vytvořit tak, že ať zvolíme jakoukoliv variantu pokračování, vždy se nakonec dostaneme ke stejnému cíli. Otázkou je jen kdy a s kolika body. Ostatně takto je vytvořeno mnoho počítačových her.

Při představě takovéhoto modelu jsoucna je nutno se oprostit od všech dogmat typu - "budoucnost nemůže ovlivnit minulost". V našem modelu jsoucna to možné je, protože vše se odehrává současně a vše se navzájem ovlivňuje.

Následující obrázky jsou model y současně existujících pravděpodobnostních budoucnostní, přítomností i minulostí.

Výchozím bodem je přítomnost označená kroužkem a směrem nahoru jsou pravděpodobnostní budoucnosti. V každém bodě, kde se stýkají dvě úsečky je možnost bytosti zvolit si určitou cestu - až do okamžiku rozhodnutí pravděpodobnostní budoucnost.

Výchozím bodem je přítomnost a směrem nahoru jsou pravděpodobnostní budoucnosti a směrem dolů pravděpodobnostní minulosti.

Na tomto obrázku je model vícedimenzionální bytosti, která obsahuje všechny alternativy minulosti, přítomnosti i budoucností dané bytosti s tím, že pro přesnější představu je nutno tento dvoudimenzionální model chápat jako maximální zjednodušení čtyřdimenzionálního modelu, ve kterém výchozí a koncový bod jsou totožné, což lze lépe znázornit na válci.

Tento model je možno aplikovat i na život lidské bytosti, na „vývoj“ (uvozovky jsou použity proto, že vzhledem k tomu, že vše se odehrává současně, vývoj v podstatě neexistuje) lidstva, Země, Galaxie, Vesmíru, na vývoj vědomí lidstva, Země, Galaxie, Vesmíru.

Čas v našem lineárním pojetí neexistuje. Vše se odehrává současně. Minulost, přítomnost i budoucnost se odehrává najednou. Pouze náš nedokonalý způsob vnímání je schopen je vnímat pouze postupně. Neexistuje pouze jedna varianta minulosti, přítomnosti i budoucnosti. Existuje mnoho variant, které jsou neustále tvořeny současně.

Přítomnost vnímáme pouze jako jednu variantu, protože naše nedokonalé vědomí je koncentrováno na jednu variantu přítomnosti. Ve stavu velmi rozšířeného vědomí je možno vnímat současně i několik variant přítomnosti, vnímat žití několika životů v jeden okamžik. Zrovna tak si „pamatujeme“ z variantních současně tvořených minulostí pouze tu minulost, která vedla k té přítomnosti, kterou naše vědomí momentálně vnímá, na níž je soustředěno ohnisko jeho koncentrace.

Variantních budoucností je tvořeno mnoho, ale zdaleka ne všechny jsou možným „pokračováním“ té jediné námi vnímané přítomnosti. Pro budoucnosti, které jsou možnými pokračováními vnímané přítomnosti, je používán název pravděpodobnostní budoucnosti. Ve stavu rozšířeného vědomí můžeme vnímat některou z pravděpodobnostních budoucností případně i více pravděpodobnostních budoucností.

Schopnost jasnovidectví je tak schopnost vnímat některou ze současně probíhajících variant budoucnosti. Schopnost dobrého jasnovidectví, je schopnost vybrat z vnímaných variant budoucnosti tu nejpravděpodobnější. Čím je situace před hledanou budoucností složitější, tím je více variant budoucnosti a každá z nich se tak stává méně pravděpodobnější. Proto nelze jasnovidce považovat za podvodníka, když se realizuje jiná varianta budoucnosti, než kterou on skutečně jasnovidně zřel. Mluvím o skutečném jasnovidci se skutečnými jasnovidnými schopnostmi a ne o podvodnících, kterých je taky dost. Rozhodující pro kvalitu jasnovidce tak jsou jasnovidné vidění pravděpodobných variant budoucnosti a intuice při výběru nejpravděpodobnější budoucnosti.

Z výše uvedeného plyne, že stále v každém okamžiku se paralelně současně s naší přítomností tvoří mnoho variant budoucnosti, z nichž jedna je tou budoucností, ke které zamíří naše přítomnost. I když je mnoho variant budoucnosti, jsou některé z nich pro nás pravděpodobnější. I když se asi nedá zcela vyloučit možnost, že se zítra ráno probudíme na druhé straně naší Galaxie, přece jen pravděpodobnost, že se zítra ráno probudíme doma ve své posteli, nepoměrně větší. A možnost, že se zítra probudím sice doma ve své posteli, ale na druhé straně Galaxie, také asi nebude nejpravděpodobnější.

Jak funguje princip vazeb mezi budoucností, přítomností a minulostí?

Vše se odehrává současně a vše se i vzájemně ovlivňuje. Co je rozhodující pro to, která z pravděpodobnostních budoucností se „bude realizovat“ jako pokračovatel naší přítomnosti? Rozhodující je rozhodnutí, kterou z alternativních přítomností a následně i budoucností zvolíme. Jedná se o mentální čin, o myšlenku, která tvoří realitu. Nutno si však uvědomit, že zdaleka ne vždy musí nastat námi volená budoucnost, protože kromě naší volby budoucnosti jsou tu i volby budoucností ostatních bytostí, které mohou případně díky své větší síle a váze změnit tok událostí tak, že nenastane námi chtěná budoucnost.

Dalším zajímavým aspektem této konstrukce je i to, že můžeme svým rozhodnutím ovlivňovat (tvořit, volit) nejen nejbližší budoucnost, která bezprostředně následuje po přítomnosti, ale můžeme silou své myšlenky, která je tou skutečně tvůrčí silou vesmíru, ovlivňovat (tvořit, volit) i budoucnost vzdálenější. Výhodou tohoto řešení je, že tvůrčí představivostí tvoříme či volíme přímo obraz vzdálenější budoucnosti, který uspokojuje některé naše potřeby či přání, tj. představujeme si či volíme koncový stav a nemusíme tak detailně znát jednotlivé kroky, které povedou k požadovanému cíli. Vzhledem k tomu, že vzdálenější budoucnost ovlivňuje méně vzdálené budoucnosti a ty zase ovlivňují naší přítomnost, tak naše vize budoucnosti tvoří i naší přítomnost. Tvoří ji však na základě vyšších principů fungování vesmíru a ne na základě naší detailní znalosti věci a tím i volby přesných kroků a rozhodnutí, které by vedly ke kýžené budoucnosti.

Cestu životem lze připodobnit k cestě bludištěm, kde výchozím bodem je narození a koncovým bodem je smrt. Naše cesta životem a její alternativní varianty má svá omezení a hranice, tak jako bývají ohraničeny i bludiště. Tyto hranice omezují naše pravděpodobnostní minulosti, přítomnosti a budoucnosti a tím do určité míry stanovují základní obraz našeho života. Mezi narozením a smrtí putujeme „bludištěm“ a dostáváme se na rozcestí, kde máme více variant rozhodnutí příštím směru naší cesty. Použití tohoto vizuálního modelu je možné pouze v třídimenzionálním časoprostoru, kde jsou dvě dimenze prostorové a jedna časová. Modrý bod je bytost. Pro případné nedorozumění upozorňuji, že v tomto modelu bludiště nelze chápat nejkratší cestu od narození do smrti jako nejkratší život, ale jako cestu, kterou nejvíce dosáhneme toho, co od života očekáváme. Na tomto modelu je možno snáze si vysvětlit i naší komunikaci s vyšší inteligencí, či jak někdo říká s bohem. Bůh nám neříká, ty musíš jít touto cestou nebo tě potrestám, protože pak by to nebyl vševědoucí a všemohoucí bůh. Bůh nám odpovídá na naše modlitby, prosby a dotazy tím, že říká, jestliže v životě chceš něčeho dosáhnout (chceš se dostat do konkrétního bodu bludiště) je nejkratší cesta tato. To však neznamená, že bůh preferuje některou z našich cest.

Z pohledu bytosti je v tomto dvourozměrném prostoru vidět pouze nejbližší cesta a na křižovatce pouze nejbližší (míněno v tomto modelu ne ve skutečném životě) dva nebo tři variantní směry a bytost má možnost si vybrat jednu z nich. Vícedimenzionální bytosti, vyšší inteligence, případně i lidé ve stavu rozšířeného vědomí jsou schopny vnímat „naše bludiště“ i z třetího (v tomto modelu, jinak čtvrtého) prostorového rozměru a proto jsou schopny vnímat i to, co nás čeká při zvolení konkrétního směru na další křižovatce a případně i dalších křižovatkách.

Tato vědomí „vidí“ naše pravděpodobnostní budoucnosti a tak jsou schopny do určité míry i předvídat to, co nás čeká v tzv. budoucnosti. Navíc k tomu často mají i informace o našich dosavadních rozhodnutích o našich volbách na předešlých křižovatkách a tak i možnost vytvořit si obraz toho, jak budeme pravděpodobně reagovat na určitou situaci. Rozhodnutí, kterým směrem se vydáme na křižovatce, kterou cestu zvolíme, je však pouze na nás. Jen my rozhodujeme, kterou z pravděpodobnostních budoucností, které máme k dispozici, si zvolíme. Z použitého modelu plyne, že nejvíce variant máme uprostřed života a nejméně na začátku a na konci života. Pokud však již jsme uprostřed života a tudíž v určitém bodě „našeho bludiště“, vzhledem k našim předchozím rozhodnutím již zdaleka nemáme možnost prožít všechny varianty, které jsme měli k dispozici v době narození.

Nelze však zapomínat, že složitost tzv. předvídání budoucnosti spočívá v tom, že naši cestu životem neovlivňují pouze naše rozhodnutí a volby, ale také rozhodnutí a volby ostatních bytostí.

To, co mnoho lidí zajímá v současné době nejvíce je naše nejbližší budoucnost a jakou roli a proč v tom hraje rok 2012.

Čas neprobíhá lineárně, ale má cyklický charakter. Přesnější model času je obraz spirály, která se skládá ze spirály, která se skládá ze spirály, která… Pro zjednodušení se zde budeme držet modelu cyklů. Těchto cyklů je mnoho a mají různou dobu trvání. Jako příklad je možno uvést např. tatvy, dny, měsíce, roky, 15leté cykly, 1/12 platónského měsíce (180 roků), platónský měsíc (2160 roků). Každý tento cyklus je součástí cyklu většího a na druhou stranu se skládá z cyklů menších. Vzhledem k fraktálnímu uspořádání časoprostoru (bližší objasnění tohoto pojmu je v článku Transformace Země, kvantové stavy vědomí a fraktální uspořádání časoprostoru)

mají jednotlivé části těchto cyklů svoji kvalitu, která je pro jednotlivé cykly obdobná. Např. první měsíc astrologického zvěrokruhu (měsíc Berana) má stejnou kvalitu jako první 1/12 platónského měsíce, a případně i jako první měsíc platónského roku. Tato kvalita předurčuje charakter doby - jaké druhy jevů a událostí se budou v dané době odehrávat.

A právě rok 2012 je dle tvrzení mnoha badatelů rokem, kdy dochází k ukončení více cyklů, z nichž některé jsou považovány za velmi významné pro lidstvo i Zemi. Tím že dochází k ukončení více cyklů, dochází k synergickému efektu (spolupůsobení) závěrečných fází jednotlivých časových cyklů. Čas při ukončování cyklu má kvalitu odpovídající tomu, že dochází k ukončení určitého období vyznačujícího se svými speciálními charakteristikami a přechodu do období vyznačujícího se charakteristikami jinými. Pokud končí více cyklů, dochází také ke spolupůsobení těchto vlivů směřujících ke změnám a je velmi pravděpodobné, že se tudíž bude jednat o změny zásadního charakteru, které ovlivní významným způsobem život většiny, ne-li všech lidí a další vývoj na Zemi.

Zajímavá je otázka, proč se tak liší předpovědi pro rok 2012 i z pohledu lidí či bytostí, které mají přístup k informacím i z „vyšších“ zejména mimosmyslových zdrojů. Samozřejmě jako součást těchto někdy velmi rozporných informací nelze považovat takové předpovědi, které jsou čistě účelově stvořeny za účelem ovlivnění vědomí lidí, zejména negativního programování, protože v tomto případě se nejedná o předvídání, ale o manipulaci z důvodů něčího prospěchu. I když vyloučíme tuto skupinu informací, stále zbývá mnoho i zcela protichůdných informací o naší velmi blízké budoucnosti (rok 2012 a následující) od ráje mimo Zem, přes ráj na Zemi a peklo na Zemi až po peklo už bez Země. Vycházím z předpokladu, že ti, co informace o budoucnosti Země předávají, mají čisté úmysly a mají určité schopnosti vnímat pravděpodobnostní budoucnosti lidstva Země.

Zjednodušeně by se snad dalo říct, že v současné době je pravděpodobných pravděpodobnostních budoucností významně větší množství než tomu tak bylo v dřívějších dobách a nám „známé“ minulosti (cca 5000 let). K tomu přispívá značná složitost situace a mnoho různých faktorům podstatně ji ovlivňujících, z nichž část a to i velmi významných faktorů je dokonce ještě před velkou většinou lidí skryta. Prognostici tak mají možnost se napojit na relativně velké množství pravděpodobných pravděpodobnostních budoucností a dle svého založení a charakteru vibrací vědomí se naladí na optimističtější či pesimističtější variantu budoucnosti.

To, co bych považoval za důležité, aby si uvědomili a přijali všichni ti, co si přejí ráj na Zemi (míněno pro všechny bytosti na Zemi včetně bytosti Gaia a ne pouze ráj pro vyvolené), je, že rozhodnutí je na nás na lidstvu, a že každý z nás se na žádaném směru vývoje může podílet vlastním myšlením, aktivitou, činností a případně v některých případech i nečinností. Omezení negativních emocí ať už vůči čemukoliv (což neznamená ustupování „zlu“) a každodenní tvůrčí představivostí modelovaná požadovaná budoucnost významnou částí lidstva je cestou k našemu společnému cíli. Aby nedocházelo k nežádoucímu matení pojmů, tvůrčí představa požadovaného stavu v budoucnosti není tolik kritizovaným pozitivním viděním světa.

Je možno vnímat z našeho pohledu negativní jevy v současnosti, aniž bych je pociťoval tak, že vše je správné a jak má být a současně přitom tvůrčím způsobem si modeloval takovou budoucnost, která by tyto z našeho pohledu negativní aspekty již neobsahovala.

Světlo a tma, transformace a naše aktivity

05.12.2008

Světlo a tma – míněno nejen jako vjemy našeho zraku, ale jako obecné pojmy, používané i mnohými filozofy, náboženskými přestaviteli a duchovními učiteli.

Vše je možno redukovat pouze na informace. Z tohoto pohledu se tma jeví jako nic, matematicky jako nula. Tma je pouze jedna. Neexistuje nic jako slabá nebo intenzivní, červená nebo zelená, teplá nebo studená tma. Tmu je možno vyjádřit jako absolutní nepřítomnost jakékoliv informace. Světlo to je informace. Z tohoto pohledu není přesné vyjádření, že světlo je opakem tmy, stejně jako se nedá říct, že jednička nebo dvojka jsou opakem nuly.

Různorodost světla dává i různorodost informací. Je nutno si ale uvědomit jednu základní a velmi důležitou věc. Polarita - dvojnost je atributem světla. Nic – nula nemůže být sama polaritní a ani nemůže být protikladem – opačným pólem čehokoliv. Dokonce nemůže být ani protikladem všeho, protože aby všechno bylo opravdu všechno, musí zahrnovat i nic. Dotaženo do konce do logické hříčky se dá říct, že nic nemá žádný protiklad (opak), tudíž že opakem nic je nic.

Z tohoto pohledu lze konstatovat, že nemůže být konflikt světla a tmy, ale pouze různých druhů světla, protože konflikt může nastat pouze mezi různými informacemi, mezi něčím a něčím, protože s ničím se není možno dostat do konfliktu.

Proto také se jeví jako zavádějící vyjadřování o jakémkoliv konfliktu jako konfliktu světla a tmy (jsem si vědom, že to vzhledem k obecně zažité praxi i sám používán), i když je to míněno obrazně. Ale i v případě, kdy je to míněno pouze jako obrazné vyjádření, může (a často se tak i děje) ovlivňovat vědomí přijímacího tuto informaci směrem k černobílému vidění světa. To je o to snazší, protože lidé běžně touží po tom, aby bylo vše zcela jednoduše jednoznačné a jasné, nejlépe černobílé.

Tento důraz na temnost nebo světlost jednotlivých stran konfliktu pak má často, ne-li téměř vždy, za následek, že pozornost se mnohem více soustřeďuje na jednotlivé strany konfliktu, na jejich temnost či světlost z pohledu posuzujícího a zcela minimální pozornost je věnována konfliktu samotnému. Rozhodující pak bývá zájem na pomoci tomu, co je z našeho pohledu tou světlou stranou v konfliktu a zcela minimální či jen předstíraný zájem na předcházení, zabránění či odstranění konfliktu. Když budete věnovat pozornost způsobu informování běžných médií o konfliktech ve světě, nepochybně dojdete ke stejnému závěru.

Z pohledu samotného konfliktu se dá říct, že existují dva základní druhy konfliktů. Konflikt mezi subjektem, který má více informací a subjektem, který má méně informací a konflikt mezi dvěma subjekty, které mají stejně informací, ale každý jiné. Logicky z toho plyne, že bytosti s více informacemi (bytosti vyspělejší), čím více mají informací, tím je pravděpodobnější, že jsou to informace různého druhu a tím je vyšší pravděpodobnost konfliktu.

Je však nutno si uvědomit, či minimálně předpokládat, že vyspělejší bytosti neřeší konflikty (pod tímto pojmem není možno si omezujícím způsobem představovat pouze stavy nepřátelství, ale může se jednat pouze o rozporné názory) pouze tak, že důsledkem vyřešení konfliktu je, že v okruhu 300 světelných let nezůstane živá duše.

Pokud jsme schopni takto pochopit podstatu konfliktu, jsme schopni i lépe chápat konflikty, které nás potkávají v denním životě, či nás všechny potkávají v denním životě Země. Není pak už tak pravděpodobné naše černobílé či spíše pouze temno-světlé vidění světa a konfliktů. Tím se vytváří předpoklad pro soustředění se na vlastní konflikt a jeho příčinu, hledání způsobů předcházení následujícím možným konfliktům a řešení současného konfliktu způsobem, která je přijatelný pro obě strany a nezakládá tak již další konflikty z toho plynoucí.

Černobílé (temno-světlé) hodnocení konfliktů (možná vhodnější slovo by bylo rozpor než konflikt) směřuje k tomu, abychom se v daném konfliktu přidali na stranu, kterou jako bílou či světlou označil ten, kdo informaci o konfliktu přináší. K tomu v mnoha případech stačí jediná věc, a to označit jedny z aktérů konfliktu (namátkou např. fašisty, komunisty, nacisty, teroristy, extrémisty všeho druhu apod.) za síly temna.

Běžnému čtenáři či posluchači pak již stačí udělat logický, a tím kdo informaci podává většinou i zamýšlený závěr, že když jedna strana jsou síly temna, tak druhá strana jsou síly světla a dalším logickým krokem je, že my samozřejmě musíme podpořit síly světla. Při důkladnějším zamyšlení a analýze však zjistíme, že to tak vůbec být nemusí a dokonce je mnohem častějším jevem, že proti sobě stojí dva šediví (nebo zelený proti červenému) a ne bílý proti černému.

Smyslem takto předávaného temno-světlého vidění světa není konfliktům předcházet či zabraňovat, ale naopak konflikty šířit a podněcovat.

Je velmi jednoduché označit svého „bratra“ či „kamaráda“ za toho světlého a jeho odpůrce za přívržence temnot.

Vyšší bytosti s dostatkem informací ztrácejí o takovéto hry na konflikt zájem.

Zjednodušeně řečeno by se dalo říct, že čím více světla, tím více informací. Osvícený člověk není člověk, na nějž svítí více světla, ale člověk, který je schopen vnímat více světla – více informací, tedy člověk informovaný. Člověk mající poznání v co nejširším slova smyslu. Čím více světla, tím více poznání, tím blíže k bohu.

Když si něco přeji či po něčem toužím, tak chci něco, co nemám. To znamená, že chci změnu stavu. Je tu tedy rozpor (konflikt) mezi tím, co mám a mezi tím, co mít chci. Aby došlo ke změně stavu, musím tento konflikt vyřešit. Naše přání a touhy tak vytvářejí konflikty. Způsob řešení těchto konfliktů je pak ovlivněn úrovní našeho duchovního vývoje.

Vyšší úroveň duchovního vývoje konkrétní bytosti tak vytváří podmínky pro získání schopnosti řešit konflikt tak, aby jeho řešení nezakládalo konflikt nový. Tedy tak, aby řešení rozporu bylo akceptovatelné pro obě strany konfliktu, tj. řešit podstatu konfliktu bez ohledu na strany konkrétního konfliktu, jejich světlost, temnost či jinou barevnost. Vyšší duchovní bytost je většinou schopna řešit podstatu konfliktu a ne pouze pomoci straně, kterou si označíme za světlou. Prvním základním krokem k tomu je nevidět strany konfliktu černobíle. Vidět je třeba oba jako šedivé nebo např. jednu stranu zelenou a druhou stranu červenou.

Z tohoto hlediska se dá vnímat i naše současná situace a nejbližší budoucnost. Pokud vyjdeme z předpokladu, že existuje jakási vyšší inteligence, která se podílí na vytváření tohoto světa, lze se domnívat, že nejen, že neposuzuje konflikt (rozpor) jako boj dobra a zla, ale dokonce ani nepovažuje jakýkoliv rozpor za negativní jev. Rozpory, protichůdné síly jsou to, co stojí za veškerými procesy tohoto světa v nejširším slova smyslu. Pokud by vše ovládlo „absolutní dobro“ – „absolutní světlo“, veškerý pohyb by ustal, anebo když to přeneseme do roviny lidských smyslů, nebyl by vnímatelný, což je pro nás v podstatě totéž.

V tomto smyslu je jednou z možných variant kladného (směrem k duchovnosti) vývoje a kladné budoucnosti, tedy jedna z pravděpodobných kladných pravděpodobnostních budoucností ta, že lidstvo bude do 21.12.2012 osvobozeno od informačního embarga, ať už se jej pokouší udržet jakékoliv síly, tedy jak zemské, tak mimozemské. Cesta k tomuto osvobození nemusí být lehká a může být provázena jak katastrofami způsobenými vlivem člověka úmyslně či neúmyslně, tak i katastrofami na lidské činnosti nezávislé (není míněno nezávislé i na lidském vědomí). V roce 2012 tak Země a lidstvo nebude jakýmsi zásahem božím či mimozemšťanů přetransformováno do vyšší dimenze (stále vycházím z předpokladů pozitivního vývoje budoucnosti), ale na počátku roku 2013 stane na prahu nové éry. Éry lidstva osvobozeného od většiny desinformačních dogmat, které mu jako celku i jednotlivým lidem bránili ve svobodném rozhodování, protože se rozhodovali na základě nepravdivých, nepřesných či chybějících informacích.

Takto „osvobozené“ lidstvo si konečně po velmi dlouhé době bude moct zvolit svoji cestu a může to být i cesta, jejímž cílem je transformace Země a lidstva a posun do „dimenzí“ s vyššími frekvencemi. Nebo se může jednat o novou formu soužití lidí se sebou, Zemí a přírodou v rámci této naší dimenze. Podstatnou podmínkou „kladného“ vývoje je změna vědomí podstatné části lidstva, k čemuž by měl významně přispět přístup lidí k nezmanipulovaným informacím.

Jsou dva základní typy autorů článků popisujících současnou situaci na Zemi a nejbližší budoucnost. Jedni, kteří chtějí změnu a druzí, kteří chtějí strašit. Ti, co chtějí změnu, předkládají ke svému popisu neutěšené současné situace a možné blízké budoucnosti i alternativní pozitivní vizi budoucnosti a možnou cestu k této budoucnosti.

Ti, co pouze představují negativní verze budoucnosti, tak touto negativní tvůrčí představivostí přispívají k negativnímu programování budoucnosti, tedy tomu, aby se takovéto verze budoucnosti uskutečnily. Samozřejmě není pochyb, že tak činí mnozí zcela úmyslně. Kromě verzí černé budoucnosti, z kterých není úniku, však negativní roli sehrávají i takové verze budoucnosti, které jsou sice pozitivní, ale jen díky zásahu mimolidských sil (boha, archandělů nebo hodných mimozemšťanů) s tím, že lidé nemohou a díky tomu také nemusí nic dělat.

Přiznám se, že mně v podstatě není jasné, proč pisatel, který to s lidstvem „myslí dobře“ napíše článek, ve kterém popíše současnou situaci lidstva tak, že je všechno úplně špatně a že víceméně není žádná šance, aby to i jinak než úplně špatně s lidstvem dopadlo. K čemu takový článek může sloužit? Jedině snad k tomu, aby autor jednou mohl říct: „Já jsem vám to říkal, že to špatně dopadne.“ Otázka je, zda a komu to bude moct říct.

Dokonce se domnívám, že takovéto články svým negativním programováním a vytvářením pocitu beznaděje přispívají k tomu, aby se některá z takovýchto negativních verzí budoucnosti realizovaly.

Stále znova je potřeba zdůrazňovat, že lidstvo si tvoří svojí budoucnost hlavně samo, nedostane nic zadarmo, pasivita není cestou k pozitivní změně a negativní budoucnost není předem nezměnitelně daná.

Otázkou zůstává, jaké aktivity by měly přivodit ty pozitivní změny. Zde se názory budou zřejmě lišit i dost podstatně, a to dokonce i mezi těmi, jejichž vize budoucnosti je téměř totožná.

Níže uvedené aktivity jsou pouze příklady. Nejedná se v žádném případě ani o vyčerpávající výčet ani o nezpochybnitelné pravdy, ale určitý nástin možností aktivit, které by mohly vést ke společně zamýšlenému cíli.

Jedení masa zejména vyšších živočichů zvyšuje na Zemi celkovou míru utrpení z nepřirozeného chovu zvířat pro maso a z jejich zabíjení a tím přispívá ke snižování frekvence vibrací, případně minimálně k nezvyšování frekvence vibrací. Proto výrazné snížení množství masa v potravě lidí by mělo být jednou z aktivit.

Jakýkoliv boj, agrese, nenávist, závist a jiné negativní emoce, ať už se nám zdají v daný okamžik sebeoprávněnější, nejsou tou cestou správným směrem. Tím nechci říct, že považuji za vhodné pasivní ustupování nebo podvolování se „zlu“.

Jakýkoliv způsob ubližování v jakékoliv formě je negací. Nedostatečná informovanost je negativní. Nezájem o poznání vede k nedostatku informací a posléze k rozhodnutím, která nás pak vedou nesprávným směrem. Nás jako jednotlivce i jako lidstvo.

Je těžké se vyhnout už tisíckrát vyřčenému. Nedostatek lásky a strach jsou cestou zpět. Ale na všem se dá pracovat, pokud člověk pochopí a chce pracovat na sobě. Je možné se učit milovat, je možné se učit žít i v pozdním věku. Nikdy není pozdě začít.

Výchova a výuka dětí i dospělých lidí (včetně sebe) k duchovnosti je aktivitou, kterou se může podílet téměř každý.

Každý se může svojí činností, svými myšlenkami, svými přáními podílet na společném díle. Každý člověk je součástí celku a výsledný vektor směřování lidstva tak může ovlivnit.

Jsem si vědom, že se s obdobnými výzvami částečně opakuji ve svých článcích, ale když čtu a to nejen na internetu tolik informací plných kritických slov a beznaděje, nedá mi to, abych na ně nereagoval.

Pro názornost toho, že každý jedinec, i když se považuje za zcela bezvýznamného, je důležitý, použiji opět modelu, jenž se opírá o jeden z nejzákladnějších fyzikálních principů, tj. páky.

V současném období dochází k polarizaci lidských bytostí. Velmi jednoduše řečeno slušní se stávají slušnějšími a neslušní neslušnějšími. Nebo také duchovní se stávají duchovnějšími a neduchovní neduchovnějšími, což v obou případech nemusí a také často nebývá vědomý proces. Jestliže dříve odpovídalo rozložení klasické Gaussově křivce, dnes se podoba křivky mění, což je názorně ukázáno na obrázku s tím, že se vzrůstající vzdáleností od osy „Y“ vpravo vzrůstá i duchovní vyspělost bytostí a se vzrůstající vzdáleností od osy „Y“ vlevo duchovní vyspělost bytostí klesá. Opětovně upozorňuji, že se jedná ve všech případech o modely, které skutečný obraz silně zjednodušují a tak je také na ně nutno pohlížet.

Když si představíme množinu těchto bytostí, které působí jedním směrem na páku, jejíž osa otáčení je na pomyslné ose „Y“ je zřejmé, že na to, kterým směrem se páka pohne, mají vliv dvě veličiny. Za prvé množství bytostí, které na páku v určitém směru působí a jejich rozložení na ose „X“ tedy jejich vzdálenost od osy „Y“, v našem případě „velikost jejich duchovní vyspělosti“ napravo od osy „Y“ vyjádřená znaménkem + a nalevo od osy „Y“ vyjádřená znaménkem -.

V našem modelu je páka znázorněna modře a otvor v páce je osa otáčení páky. Z tohoto modelu je patrné, že i jedinec pokud je velmi duchovně vyspělý, tj. velmi vzdálen od osy „Y“ může svým působením významně přispět k celkovému působení na páku a tím i pomoct otočit kolo dějin.

Současný vývoj navíc ještě vytváří dojem, jako když tato obrazná páka má jistou pružnost, takže obě strany páky se vychylují stejným směrem. Takže to vytváří dojem, jako by se situace lepšila pro obě strany. Pokud by páka byla absolutně nepružná, konce páky by se musely vychylovat opačným směrem.

Návrat páky do původního rovného stavu pak bude znamenat, že po zmenšení odporu z jedné strany se páka vychýlí proti působení síly o to více a rychleji než kdyby páka byla nepružná.

Pevně věřím, že toto vychýlení bude tím „správným“ směrem, což však neznamená pouze realizaci jediné možné konkrétní budoucnosti, ale realizaci jedné z pravděpodobných „kladných“ pravděpodobnostních budoucností.

Energeticko-informační stránka stravy

19.12.2008

Vhodné téma před vánočními svátky. Pokud někoho zaujmou informace z tohoto článku, je období Vánoc příležitostí k vyzkoušení některých zde uvedených myšlenek. Ne tolik v oblasti výběru potravin, která je v době Vánoc silně ovlivněna tradicemi a zvyklostmi, ale na druhé straně v těch ostatních oblastech naopak asi není vhodnější doba.

Energeticko-informační hodnota potravin a jejich příjmu je soudobou naukou o stravování opomíjena. Hlavně se řeší, co jíst, a to ještě zejména z pohledu chemického složení potravin a ne už, jak stravu vybírat, připravovat, jak ji jíst a trávit.

Jestliže platí, že jsme to, co jíme, pak naše strava je velmi důležitou součástí péče o tělo, a tím i samozřejmě o duši a ducha, protože vše se vším souvisí. V souvislosti s tím, že dnešní západní lékařská věda má tendenci redukovat člověka na biologický a ještě spíše chemický stroj, je také přistupováno i ke kompletnímu stravovacímu cyklu člověka.

Prvním běžným omylem z toho plynoucím je redukce zdravého stravování pouze na výběr potravin a to ještě s výrazným zaměřením na chemické složení potravin a z toho plynoucí prospěšnost či škodlivost pro lidské zdraví. A to v tomto případě ještě pomíjíme neopominutelné, že výsledky výzkumů zdraví prospěšnosti či škodlivosti jednotlivých potravin bývají často silně ovlivněny tím, kdo tyto výzkumy platí, což bývají většinou výrobci či prodejci potravin.

Druhým běžným omylem je zevšeobecňování, to znamená předpoklad, že když je některá potravina označena za přínosnou pro zdraví člověka, je přínosná pro zdraví každého člověka kdekoliv na Zemi. To platí samozřejmě obráceně i pro potraviny označované za zdraví škodlivé.

Kompletní stravovací cyklus má 5 základních fází.

a) výběr potravin

b) příprava potravy

c) příjímání potravy

d) trávení potravy

e) proces vyměšování

a) výběr potravin

Existuje mnoho literatury, často s velmi protichůdnými názory na to, co jsou potraviny vhodné a zdravé pro člověka a není úmyslem autora se zapojovat do této diskuse. Samozřejmě i v tomto bodě je stále nutno mít na zřeteli různé úrovně pohledu na tuto otázku.

Je mnoho faktorů, které nás ovlivňují při výběru potravin. Je skutečně velmi obtížné se od většiny těchto faktorů oprostit a naučit se vybírat takové potraviny, které nám budou působit potěšení z jídla, budou pro nás zdravé a přitom budou odpovídat naší finanční situaci.

Základním předpokladem, abychom tento rozhodující krok učinili, je uvědomění si všech faktorů, které nás při výběru potravin ovlivňují, zejména faktorů, které byly často vytvořeny nezávisle na naší vůli (např. výchovou k určitým stravovacím návykům v našem dětství) a různých závislostí, které jsme si již vytvořili sami (např. závislost na alkoholických nápojích, cukru, soli, kořeněných jídlech apod.).

Civilizovaný člověk (v tom horším slova smyslu) ztratil schopnost běžně vnímat škodlivost či zdravotní prospěšnost jednotlivých druhů potravin pro své tělo, tak jak to bylo zcela běžné u našich předků při každém přijímání potravy. Proto pokud chce dnešní běžný člověk provést průzkum vhodnosti potravin pro jeho tělo, je nucen použít mimořádných prostředků.

Protože běžnou lidskou vlastností je nedůvěra ve vlastní síly, činí lidé, kteří mají zájem zjistit, které potraviny jsou pro ně vhodné tak, že se obrací na lidi, o nichž si myslí, že tyto schopnosti mají a že jim budou moci poradit. Tento způsob je samozřejmě mnohem vhodnější než nezájem o správný výběr potravin pro konkrétní osobu, ale s výjimkou mimořádně senzibilních osobností, bude vždy ovlivněn projekcí osobních předpokladů, návyků a určeností daného senzibila.

Proto nejvhodnější je provést průzkum potravin vlastními silami. Existuje způsob, který může realizovat téměř každý. Důležitým předpokladem je schopnost meditace nebo uvedení se do stavu rozšířeného vědomí a víra v tuto metodu.

Vlastní metoda spočívá v tom, že si připravíme potraviny, které chceme prozkoumat, tak aby byly snadno přístupné a byly v takovém množství a velikosti, aby nevyžadovaly žádnou úpravu a mohly být přímo požívány. Potom se uvedeme do stavu, co nejhlubší meditace, stavu co nejrozšířenějšího vědomí. Když jsme ve stavu hluboké meditace, ochutnáváme jednotlivé potraviny, nejlépe tak, že nám jsou podávány jinou osobou. S plným soustředěním na jednotlivá sousta zjistíme, zda daná potravina je pro nás přínosem, neutrální či škodlivá. Takto je možno vybírat i jednotlivé druhy stejných potravin jako např. vhodný typ oleje, jednotlivé odrůdy jablek. Je možné vybírat i stejné výrobky od různých výrobců. Velmi často se stává, že po provedení výběru už některé potraviny, které jsme dřív jedli, prostě přestaneme kupovat.

Energeticko informační hodnota potravin je velmi důležitá pro určení vhodnosti potravin.

Maso zvířat žijících za hrozných podmínek, stresovaných celý svůj život a zvýšenou měrou ještě před smrtí, upravované řadou pečících či smažících procesů bude mít energeticko informační hodnotu pro člověka zápornou. Naopak čerstvé plody požívané bez tepelné úpravy budou mít tuto hodnotu vysoce kladnou. Významné jsou i tekutiny. Nejvyšší hodnotu bude mít zřejmě voda z horského pramene a na druhé straně je velmi mnoho příkladů průmyslově zpracovaných nápojů, které budou i z pohledu energeticko informační hodnoty negativní vliv na člověka.

b) příprava potravy

Při stravování mimo domov se často dostáváme do situace, kdy přípravu potravin nemůžeme ovlivnit ničím jiným než výběrem restaurace či obdobného zařízení, které nám potravu připraví. Výběr restaurace je však ovlivněn zejména cenovou úrovní dané restaurace, kvalitou obslužného personálu a v neposlední řadě i kvalitou jídla. Kdo a jak nám potravu připravuje, se ve velké většině případů nedozvíme, protože nebývá obvyklé si jít před jídlem prohlédnout kuchyni a kuchaře. Pouze výjimečně senzibilní lidé jsou schopni rozpoznat dle jídla i tyto okolnosti podstatně ovlivňující energeticko informační hodnotu potravy.

Pokud si však jídlo připravujeme sami, je vhodné se snažit dodržovat několik důležitých zásad. Tyto zásady se příliš neliší od doporučovaných přístupů k ostatním věcem všedního života, ale nebývají v těchto souvislostech často zmiňovány.

Pokud jsme naštvaní nebo dokonce rozhádaní, zatěžují nás silně negativní myšlenky a nejsme schopni se z toho sami dostat, je vhodnější říct potencionálním strávníkům, aby si namazali chleba s máslem a vzali si k tomu něco z ledničky, než se za každou cenu snažit uvařit v duchu mnohokráte omílaného nesmyslu o potřebě teplého jídla.

Ideální kuchař je člověk, kterého baví vařit a který připravuje jídlo s chutí, radostí a s láskou jak vůči strávníkům, tak i vůči jídlu samotnému. Nejčastějším příkladem takového kuchaře je žena, pro niž je vaření koníčkem, a která vaří jídlo pro své milované děti a svého milovaného manžela. K tomu přispívá i hezké a uklizené pracovní prostředí kuchyně a kvalitní čistě umyté nádobí. Je s podivem, jak mnoho lidí není ochotno investovat třeba tisíc nebo dva tisíce korun navíc do kvality nádobí, na kterém vaří i několikráte denně. Přitom obdobnou částku utratí klidně za dvě večeře někde v restauraci.

Energie předané kuchařem do jídla výrazně ovlivňují jeho kvalitu a hodnotu.

c) příjímání potravy

I zde je rovněž několik faktorů, které více či méně ovlivňují kvalitu stravování.

Nezanedbatelnou roli hraje prostředí, ve kterém jíme a úprava vlastního stolování. Prostředí by mělo být klidné a tiché bez rušivých elementů, jako je např. puštěná televize, nebo příliš hlasitá a agresivní hudba (což je nešvar běžný v restauracích), či hlasitý hovor. Ke klidu a míru při vlastním jídle přispívají nejvíce stolující. Volba barev ubrusu, stolování a nádobí rovněž může příznivě či negativně ovlivnit vlastní jídelní pohodu. Pro někoho může být ideálním prostředím příroda a jídlo na zahradě může vnést do přijímání potravy novou kvalitu, i když si ji nemůže dovolit každý a vždy.

Rovněž způsob podávání jídla a jeho vizuální úprava hrají pro někoho důležitou roli a svůj vliv mají na každého.

Nejdůležitější však je samozřejmě vlastní proces přijímání potravy.

Zde je potřeba si uvědomit, že až do okamžiku polknutí potravy se jedná o vědomou část stravovacího cyklu. Když jídlo dáváme do úst a koušeme jej, jsme, či přesněji řečeno, měli bychom si být zcela vědomi celého procesu rozmělňování potravy, vnímání jeho chutí, promíchávání slinami a jeho polknutí. Proto to, na co myslíme, když jíme, má velký význam. Pokud někdo nevěnuje pozornost tomu, co jí, protože si při jídle čte, sleduje televizi, věnuje se rozhovoru se spolustolujícími, či myšlenkami je zcela jinde, dostává z potravy minimální informačně energetickou hodnotu pojídaných potravin. Proto často tento nedostatek bývá podvědomě doháněn velkým přísunem potravin. Kalorická hodnota se do těla z jídla však dostává v dalším již nevědomém procesu trávení potravy a tak dochází k přílišnému zatěžování těla přebytkem kalorií. Velké množství potravin kromě negativního kalorického efektu však rovněž podstatně zatěžuje tělo s jeho vnitřními orgány náročným procesem trávení nadbytečné potravy, i když se jedná jinak o potraviny považované za zdraví prospěšné.

Při vědomém způsobu zpracovávání potravy člověk přesně vnímá jednotlivé druhy potravin jejich chutě, jejich původ i energeticko informační přínos pro jeho tělo.

Jídlo můžeme prožívat jako určitý druh meditace.

Nezanedbatelným faktorem zdravého stravování je i čas přijímání potravy. Rovněž jako u ostatních faktorů i v této oblasti existují velmi protichůdné názory, které jsou asi nejprotichůdnější v tom, zda jíst co nejčastěji a co nejmenší porce, nebo naopak méně často a nechat trávicí trakt odpočívat a zda jíst nejvíce ráno a nejméně večer nebo naopak. Při obdobných otázkách je vhodné se zamyslet nad tím, jak ten daný konkrétní fenomén probíhal u našich předků.

Po mnoha tisíce let stravovací návyky se výrazně neměnily. K podstatné změně došlo dejme tomu až v posledních 50 - 100 letech, což by nemělo tak rychle zásadně ovlivnit naše genetické předpoklady. Základní motivací po tisíce let při příjmu potravy a jejím zužitkování byl příjem co největší energie z potravy s co nejvyšším jejím využitím včetně takového trávicího procesu, který by to umožňoval. To znamená sníst potravu, která je co nejvíce kaloricky vydatná a trávit ji v klidu, aby došlo k co nejlepšímu jejímu využití. Takto je programován i organismus člověka, který přebytečné kalorie ukládá ve formě tuku pro dobu, kdy bude potravy nedostatek.

Naopak dnešní člověk (pro přesnost běžný člověk západní civilizace) se naopak snaží sníst co nejvíce s tím, aby do těla přišlo co nejméně kalorií a pokud možno se neukládal žádný tuk. Zjednodušeně řečeno sníst, co nejvíce, ale neztloustnout. Proto si oproti předkům obrací stravovací zvyklosti. Je však pravděpodobné, že tělo na tento způsob ještě není adaptováno vzhledem ke krátkosti času a tak pro něj není nový způsob zcela vhodný. S přihlédnutím k tisíciletým stravovacím návykům našich předků je proto zřejmě nejvhodnější méně častý příjem potravin s důrazem na hlavní jídlo večer s následným důkladným odpočinkem, což umožňuje i příjem menšího množství potravin se stejným výsledným efektem. Problém spočívá v tom, že lidé, kteří preferují tento způsob stravování, ať už vědomě či nevědomě, většinou přijímají potravy nadbytek a tak tloustnou, o čemž dnes již téměř nikdo nepochybuje, že zdravé není.

V neposlední řadě v této souvislosti s našimi předky je i otázka jejich častého hladovění a tím i úplného vyprázdnění a odpočinku organismu a tak dnes již i ve vědeckých kruzích je připouštěna možnost, že hladovění v určité omezené míře je zdravé. Co je tou omezenou mírou, je velmi diskutabilní a pohybuje se dle jednotlivých teorií a autorů od 3 do 40 dnů.

Vše a tudíž i čas stravování a hladovění je silně individuální a může být i zcela odlišné pro každého jedince. K přesným závěrům pro konkrétního člověka lze dojít pouze vlastní zkušeností.

Jídlo je pro většinu lidí, zejména přes 30 let věku, droga.

Hladovka je velmi dobrá věc, ale vyžaduje dodržení určitých zásad.

Každotýdenní jednodenní hladovka není dobrá v pondělí, protože samotná nutnost jít práce po víkendu do zaměstnání je pro mnoho lidí frustrující a jídlo je jedním z utišovačů stresu.

Dávkové hladovění přináší zkvalitnění zdraví a prodloužení života. Zvířata také drží často hladovku a to i ta domácí, která nemusí.

To, co je problémem s dodržením režimu hladovky většinou po určité době hladovění, nebývá hlad, ale chuťová deprivace, tj. nedostatek libých chuťových vjemů a takřka totální absence obvyklých jídelních rituálů. Tyto rituály jsou podstatnou součástí našich závislostí na jídle. Toto každý, kdo se připravuje na hladovku, musí vzít na vědomí a připravit se na to. Optimální je, pokud je to jen trochu možné, připravit si na období obvyklých jídelních rituálů nějakou zajímavou či zábavnou činnost, která odpoutá pozornost od myšlenek na tyto rituály. Silné rituály jsou zejména večeře po práci, sobotní a nedělní oběd. Závislost na konkrétním rituálu je věcí preferencí konkrétní osoby.

Důležité je také se oprostit od mnoha pověr, které přijímání potravy provázejí. Např. nutnost pravidelného teplého jídla, nevhodnost syrové stravy, nutnost masité stravy pro zachování zdraví apod.

d) trávení potravy

Otázka způsobu trávení potravy navazuje ve své vazbě na tisícileté fungování na předchozí bod. Po tisíciletí byl zažitý cyklus - pracovat nebo lovit, jíst, odpočívat, spát. Na tento rytmus je lidský organismus nejlépe adaptován.

Přirozený způsob trávení potravy, tj. v klidu je v běžném pracovním dni použitelný většinou pouze pro předškolní děti a pro důchodce. Vzhledem k běžnému výukovému a pracovnímu cyklu se dá trávit potrava v klidu jen velmi omezeně a pro některé profese je to v podstatě nemožné. Přesto, pokud je to jen trochu možné, je vhodné svůj denní režim přizpůsobit požadavku na trávení v klidu, zejména večer a ve dnech pracovního klidu.

Rovněž je nutno si uvědomit, že trávicí proces je energeticky náročný a podstatě omezuje mozkovou činnost.

e) proces vyměšování

Nejdůležitější věcí je pravidelné a včasné vyměšování zbytků nestrávené potravy, tak aby v těle nedocházelo k hnilobným procesům a tělo bylo včas zbavováno všech škodlivin.

Rok 2009 - začátek konce nebo konec začátku

19.01.2009

Stále se z internetu valí další a další informace o tom, co bylo, jest a bude. Informace ze všech možných a nemožných úhlů pohledů, úrovní a dimenzí, tu navzájem souhlasných, tu zcela protichůdných. Různorodost těchto informací spočívá i v jejich formě. Ekonomické analýzy, sociologicko-politologické rozbory, analýzy historie a „historie“, mýtů a legend, různá proroctví, channelingy s mimozemšťany, bytostmi z vyšších či alternativních dimenzí či z budoucnosti, vše je tu zastoupeno. Nepochybně mnoho z toho je úmyslný podvrh, pokus o manipulaci i těmi, kteří už nevěří běžným médiím. Manipulace mnohdy natolik šikovná, protože předkládá lidem to, co by rádi slyšeli.

Nejrafinovanější a přitom zcela běžné manipulace s vědomím lidí spočívají v tom, že se pravdivá zajímavá a nová myšlenka uchopí a dovede se k absurdním koncům a tak se zdiskredituje. Je mnoho takto zdiskreditovaných teorií, které lidi přestali brát vážně. Je to nejrafinovanější postup manipulátorů. Na diskreditaci nových a pravdivých myšlenek a teorií pracují velké, specializované týmy, které tyto diskreditační a tzv. konspirační teorie vydávají pod jménem jednoho autora. Vzhledem k tomu, že se jedná o velké týmy s mnoha specialisty s přístupem k mnoha informacím a zpracovávají tyto informace na opravdu vysoké úrovni, jsou jejich konspirační teorie velice působivé, vypadají pravdivě a ovlivňují mnoho lidí. Nejpřesvědčivější forma lži je polopravda. V podstatě se dá říct, že se jedná o marketingové strategie. Cílem marketingu je vzbudit v lidech naději, že uspokojíte nějakou jejich potřebu a oni tím dosáhnou určitého štěstí. Skvěle mají vyvinuté marketingové metody církve (taky na tom pracují dostatečně dlouho) a jejich velkou výhodou je to, že dávají naději na absolutní štěstí.

Je v podstatě vyloučené pro normálního běžného člověka (míněno v rámci lidí nenormálních, kteří svojí nenormálnost dokazují tím, že jsou čtenáři Matrix-2001, případně obdobných webových stránek), rozlišit pravdu od manipulující polopravdy, obzvláště, když ta polopravda je to, co bychom chtěli slyšet.

Téměř nikdo však nepochybuje, že rok 2009 a následující budou významnými roky, ať už si pod tím představuje, kdo chce, co chce. Roky končící 8 a 9 nebyly osudové pouze pro Česko. Roky 1789, 1848, 1918, 1938, 1939, 1948,1968,1988, 1989 byl významné pro mnohem širší okruh národů.

„Kolego vaše teorie je šílená, ale není natolik šílená, aby mohla být pravdivá“. Tato věta pronesená Nielsem Bohrem na poli fyziky by se dala dle mého soudu vztáhnout i na konspirační teorie, na alternativní vize dějin a světa. Je nějaký důvod, proč by věta o šílenosti teorie měla platit pouze pro fyziku?

Realita, čímž je míněna skutečná realita a ne to, co převážná většina lidí za realitu považuje, je daleko fantastičtější, než si je kdokoliv z nás schopen představit a než je popsáno v kterékoliv konspirační teorii nebo sci-fi.

Při pokusu o hodnocení toho, co se v nedávné minulosti událo, co se odehrává a co by nás mělo čekat, považuji za vhodné vycházet ze dvou principů. Nic není pouze černé nebo bílé a nic se neděje náhodně. U mnoha věcí, které se nám jeví jasně černé nebo bílé nebo jako náhodné jevy, se jedná pouze o nedostatek informací.

Mnoho událostí, které se nyní odehrávají a můžou se nám jevit jako náhodný souběh událostí, jsou velmi pečlivě připravovány a plánovány.

Příkladem je finanční krize. Dle mého názoru (zdaleka ne ojedinělého) se jedná o pečlivě připravovaný systémový krok, který má své specifické cíle, jež většina z nás není schopna v tomto okamžiku všechny ani dohlédnout. Co se však zdá zcela evidentní je, že se jedná o ještě větší koncentraci kapitálu a tím i moci do rukou stále užšího okruhu lidí. Pokusme se finanční krizi zjednodušeně popsat jako nedostatek finančních prostředků a pojem finančních prostředků převést na základnější pojem - finanční energii. Když použijeme základní fyzikální zákony pro energii, které říkají, že energii nelze ani vyrobit ani zničit, ale pouze přeměnit jednu její formu na druhou, je zřejmé že energie nemohla zmizet. Zůstala stále stejná. Nutno si však uvědomit, že energií může být pouze to, co má schopnost působit na realitu. Takže astronomické částky uměle vytvořené na účtech (pro běžné smrtelníky zcela nepochopitelnými finančními operacemi) touto finanční energií nikdy nebyly. Na rozdíl od dob nekrizových finanční energie v době krize pouze proudí jinak a jinam. Odkud a kam je zcela zřejmé.

Ve vesmíru i na Zemi je energie všeho druhu dostatek (na tom se shodují snad všichni velcí duchovní učitelé) a tak pokud se nedostává většímu počtu lidí, je to pouze tím, že někde jí je velký přebytek. Energetické krize (ropné, plynové, elektrické, environmentální nebo finanční, v brzké době i vodní) jsou vytvářeny uměle proto, aby finanční energie proudila „správným“ směrem.

Mnoho lidí po celém světě se obává, že se v souvislosti s finanční krizí zhorší jejich životní úroveň, až po zcela vážné obavy o přežití. Je proto opravdu reálný důvod? Snížil se stav výrobních kapacit, zemědělských kapacit či přírodních zdrojů? Všichni víme, že ne. Je tedy lidsky ospravedlnitelný důvod pro to, aby část lidstva přestala mít možnost uspokojovat své základní potřeby?

Proč se to tedy děje a zrovna nyní?

Odpověď je a není jednoduchá a kromě toho, že je více reálných variant, záleží i na úrovni, z které věc posuzujeme.

Proč se uměle vytváří finanční a jiné krize a pak se z téže úrovně (byť prostřednictvím loutek) hledají prostředky k jejich řešení?

Co je cílem? Předpokládám, že dnes už většina čtenářů Matrixu-2001, ale i webových stránek s obdobnou tématikou (a že jich už dnes jen v češtině opravdu není málo) nepochybuje o tom, že je to NWO (nový světový pořádek).

Když „jsme si jisti“ cílem, o jaký se to vlastně jedná prostředek nebo prostředky? Představme si, že jsme příslušníky globálních elit a chceme zavést NWO. Asi by nebylo úplně nejvhodnější přijít a říct celému světu „My jsme nejmocnější, nejinteligentnější, (případně „nedej bože“ bohem vyvolení) a proto vám budeme vládnout a bude to i pro vaše dobro“.

Určitě vhodnější varianta je vytvořit takové podmínky, aby většina lidstva měla pocit, že si to sami přejí. Takže začneme tím, že destabilizujeme a rozkolísáme jakžtakž přijatelně fungující světový systém. Globální elity volí tento systém postupného rozkolísávání z toho důvodu, že přímý a evidentně jednostranný tlak by mohl vzbudit takový protitlak, který by mohl zabránit realizaci jejich cílů až takovým způsobem, že by došlo ke ztrátě jejich mocenských pozic, nebo by mohlo dojít minimálně k výrazné deformaci těchto cílů. Je nutno si připustit, že finanční krize, válka v Gruzii, Iráku, Afganistanu, Izraeli, neuvěřitelné výkyvy ceny ropy, kurzů dolaru, libry ale i koruny, studená válka s Iránem, Pákistánem, problémy s dodávkou plynu z Ruska do Evropy, nic z toho se neděje náhodně.

Tyto destabilizační kroky nás budou s vysokou pravděpodobností provázet i v roce 2009 a navíc se dá předpokládat, že se bude i přitvrzovat. Destabilizační prvky mohou být pro mnohé z nás dosud nepředstavitelného druhu a rozsahu, a to i ve srovnání s 11.9. či Irákem. K destabilizaci a rozkolísání systému bude docházet tak dlouho až dojde k jeho vyvalení ze základů. Tento proces je uměle vytvářen. Součástí destabilizace bude i odblokování některých dosud utajovaných informací.

Princip působení se dá přirovnat k rozhoupávání houpačky, kdy pokud chcete houpačku dostat do horní úvrati, musíte také napřed působit střídavě směrem dopředu a dozadu. Případně se to dá ještě přirovnat k situaci, kdy s autem vyjíždíte z dolíku a také pro vyjetí dopředu se rozhoupáváte střídavě dozadu a dopředu. Jak všichni známe je důležitá nejen síla, ale i správnost načasování působení v určitém směru.

Důležité je kam se po vyvrácení z dosavadní „stabilní“ polohy podaří vědomí společnosti posunout. Zda směrem ke zvýšení frekvencí vibrací či naopak ke snížení frekvence vibrací Země. Jednotlivé výkyvy směrem „dozadu“ (snižující frekvenci vibrací), pokud nejsou tím závěrečným rozhodujícím zhoupnutím, není nutno hodnotit pouze negativně, protože mohou být ve svém výsledku pozitivním přínosem. Proto buďme opatrní při hodnocení některých zdánlivě jednoznačně negativní událostí. Může se ukázat, že byly přínosem.

V tomto případě je možno využít síly protistrany k velkému výkyvu opačným směrem a po té využít celou dynamiku při pohybu požadovaným směrem.

V obou případech dojde k něčemu, co se dá nazvat globalizací. V jednom případě se však bude jednat o vnucenou globalizaci a ve druhém na základě dobrovolnosti.

Při vyhoupnutí společnosti směrem k duchovnímu rozvoji bude zaveden zcela nový systém založený na zcela odlišných principech.

Pokud budoucnost Země bude nasměrována k NWO v pojetí současných globálních elit, je reálná možnost, že celý vývoj společnosti na Zemi bude retrográdní (zpětný). To znamená, že kapitalismus by byl překonán systémem, který by měl jisté znaky feudalismu a po té systému připomínajícího otrokářství. Samozřejmě vše by bylo na podstatně vyšší úrovní (vývoj jde po spirále), zejména z pohledu uspokojování životních potřeb „nevolníků“ či „otroků“ s tím, že většina společnosti by takovéto své postavení ani možná nebyla schopna a ochotna takto vyhodnotit vzhledem k všestranné masivní manipulaci s vědomím poddaných. Ostatně takovouto manipulaci je možno pozorovat již nyní. Nedokonalost současné manipulace spočívá zatím v tom, že je ještě možno získat informace mimo „matrix“.

Kvalita života novodobých „nevolníků či otroků“ by byla na nesrovnatelně vyšší úrovni ve srovnání s minulostí, ale základní principy systému a míra svobody či přesněji nesvobody by byla obdobná. Běžní lidé si svého „nevolnictví či otroctví“ ani nebudou vědomi.

Jaké jsou podmínky pro realizaci či nerealizaci NWO?

Jedním z důležitých prostředků manipulace vědomí lidí je zmást povědomí běžných lidí o tom, co je dobro a zlo, co je „černé“ a „bílé“. Další snahou je přesvědčit lidí o tom, že agrese proti tomu, co oni označí za zlo, je dobro.

Samozřejmě dobro pro všechny lidi a pro svět. Mnoho lidí nechce nic slyšet. Přímo odmítají vnímat cokoliv, nad čím by byli nuceni se zamyslet a nedej bože i nějak jednat. Případně zcela slepě věří médiím.

Spousta informací je na internet, do novin, do televize puštěna s jedním úmyslem, a to, abychom si mysleli, že oni, co skutečně vládnou, jsou natolik mocní, že nemůžeme nic dělat, že oni plně kontrolují situaci na Zemi. Že kontrolují nejen naše finance, ale i naši mysl.

Nevěřme zdaleka všemu z toho, co je i na stránkách alternativních webů a obsahem různých konspiračních teorií. Odhaduji, že minimálně 60 % je jich uměle tvořeno za určitým cílem, kterým v žádném případě není nás pravdivě informovat o skutečnosti. Například informace o mentálních zbraních nás mají zastrašit, abychom se báli si i něco nekonformního myslet. Je určitý předpoklad, že při přechodu vědomí jedinců na vyšší frekvenci vibrací, tyto zbraně na ně nebudou fungovat, protože jsou konstruovány na určitou frekvenci vibrací vědomí na určitý rozsah vln.

Doporučuji vnímat a analyzovat informace, které jsou obsaženy ve vysokorozpočtových filmech, protože není náhoda, jaké informace jsou nám těmito filmy předávány. Porovnejte si informace obsažené v Matrixu, posledním Batmanovi, posledním Indiana Jonesovi, Starwars, Hary Potterovi, Startrek, Hvězdná brána. To, co obsahují, nejsou jen sci-fi. To jsou informace o naší realitě. Analyzujte si to, co se odehrává ve druhém a třetím díle Starwars (druhá série) a porovnejte si to s tím, co se dnes děje ve světě. Rozdmychávání válek v odlehlých částech Galaxie, příprava na uchopení moci.

Sledujte, jak výrazně ve všech médiích stoupá agrese a násilí a pozornost jim věnovaná. Jak se směrem k agresivitě a násilí změnil i sport. Opravdu to ovlivňují svým vkusem a zájmem diváci a ne ti, co to financují?

Neexistuje absolutní zlo nebo absolutní dobro, existuje pouze to, co my jako zlo nebo dobro označíme a je to velmi relativní. Stačí si jen připomenout hodnocení takových dějinných osobností, jako byl například Stalin a Hitler. Stalin je v Rusku stále velmi populární, o čemž svědčí to, že v anketě o největší osobnost ruských dějin se umístil jen velmi těsně na třetím místě. A bůhví, jak by se umístil Hitler. Fascinace jeho osobností je u mnoha lidí různých národů a vyznání skutečně podivuhodná.

Černobílé vidění světa neumožňuje jeho poznání. Stačí si vyzkoušet jednu jednoduchou věc. Vypněte si barvy na své televizi. Uvidíte, kolik ztratíte informací. Zkuste se potom podívat na fotbalový nebo hokejový zápas, kde barvy dresů soupeřů budou přibližně stejně světlé nebo tmavé. Nebudete vědět, kdo s kým a proti komu hraje a kdo je rozhodčí. A pokud nebudete s těmito hrami alespoň trochu seznámeni, nebudete chápat, co se na obrazovce děje.

Nikdy člověk nemůže přesně vědět, jestli určitá skutečnost je jednoznačně dobrá nebo špatná.

Proto není třeba i situaci vidět beznadějně. Např. architekti globálních elit mají tu možnost rozhoupat Zemi směrem dopředu. A to zejména přesným načasováním odpovídající síly správným směrem. Je reálná šance, že děsivost některých akcí a jejich cíl a děsivost některých uvolněných informací probudí v některých námezdných loutkách svědomí.

K tomu přispějí i dopadající vesmírné energie, které samozřejmě budou mít velký vliv i na prosté lidi a ti svým tvůrčím vědomím budou rozhodující silou. Přirozeností člověka není zlo. Pokusíme-li se definovat zlého člověka jako člověka, jehož slastí je strast druhého a když se porozhlédnete kolem sebe, nenajdete mnoho zlých lidí. Daleko spíše najdete lidi nešťastné, kteří ubližují z nevědomosti. I ti, co ubližují druhým pro vlastní prospěch, jsou daleko spíše nešťastníci než zlí.

Agrese v mnoha případech pramení ze strachu, který je podpořen poučkou, že nejlepší obranou je útok.

Pro Česko je naděje, že když úspěšně přežilo germanizaci, katolizaci a ateizaci, tak přežije i globalizaci.

Kristus nebyl v dějinách ani první ani poslední, který zemřel proto, že hlásal, že před bohem jsou si všichni rovni. Takřka všechny národy a náboženství mají ve svých legendách a mýtech zakotvenou svoji výjimečnost. Pocit výlučnosti a výjimečnosti nám jako lidstvu byl záměrně implantován. To se nakonec přeneslo i na pocit výjimečnosti člověka ve vesmíru a stvořeném světě.

Mnoho národů je přesvědčeno o své vyvolenosti a čekají na svého mesiáše, který je přivede na výsluní. Stačí se jen podívat trochu do historie. Ani Češi v tomto ohledu nejsou zas takovou výjimkou.

Každé náboženství má svého boha a ti, co věří v tohoto boha, mají vůči ostatním před bohem výsadní postavení. To se týká i křesťanství. Nepokřtění nejsou z pohledu křesťanských církví rovnocenní pokřtěným. Tato náboženství se svou vzájemně si odporující výlučností byla lidstvu uměle implantována.

Nejhorší kombinací je touha po absolutní moci spojená s pocitem vyvolenosti. Každý, kdo se cítí být bohem vyvolen k vládnutí je ztracen a dějiny jsou těchto případů plné. To je také jedna z velmi důležitých indicií pro neúspěch NWO. Zatím nikdy nikomu v dějinách se to nepovedlo.

Vše vypadá tak, že rok 2009 bud velmi bouřlivý a houpačka bude dosahovat stále vyšších výkyvů, ale velmi pravděpodobně k definitivnímu rozhodnutí v tomto roce nedojde.

Konspirační a alternativní teorie a informace, guruové a proroci

30.01.2009

Konspirační a alternativní teorie a informace

Snahou tohoto článku je pokus o nastínění některých možných principů přístupu k různým konspiračním a „konspiračním“, alternativním a „alternativním“ teoriím z pohledu přezkoumávání jejich potenciální pravdivosti, což by mohlo pomoct umožnit pravdy rozeznávat v oceánu polopravd a nepravd. Otázkou zůstává, kolik lidí se opravdu zajímá o pravdu a kolika lidem stačí fráze a ideologická hesla (netýká se čtenářů Matrix-2001).

Ke konspiračním a alternativním teoriím je možno přistupovat z různého zorného úhlu. Jednou z variant je i ta, že současné převládající paradigma není nic jiného než souhrn konspiračních teorií, které byly stvořeny ke snazší manipulaci lidstvem a omezení jeho svobody z důvodu nedostatku pravdivých informací. Velká většina vědců se na vytváření tohoto paradigmatu za účelem lepšího ovládání podílí nevědomě. Matrix pouze využívá jejich egoismu, ješitnosti, nepřiměřené ctižádostivosti, touze po vysoké životní úrovni, seberealizaci anebo nedostatku duchovního poznání.

Pro současné lidstvo je stále vytvářená iluze světa, která vůbec neodpovídá skutečnosti. Běžní lidé jsou zataženi do spotřební společnosti a nemají ani čas ani chuť si klást jakékoliv důležité otázky. Pro ty, kteří jsou na vyšší úrovni a zajímají se o základní filozofické otázky, jsou vytvářeny různé ideologie – náboženství, které je odvádějí od cesty k bohu. Pro ateisty je vytvořeno jiné náboženství s názvem věda. Přitom vše je jinak, než je nám předkládáno. Historie je evidentně vytvářena s určitým záměrem a neodpovídá zjištěným skutečnostem. Přírodní zákony jsou nám vykládány v dogmatické formě a tento výklad neodpovídají realitě. Dalšími příklady jsou evoluce a vývoj člověka, popírání zdrojů volné energie, informace o mimozemském životě a mimozemské inteligenci, stav společnosti, hanobení a naopak velební některých ismů apod. Jen nepatrný zlomek lidí je schopen (a ochoten) prohlédnout skrz uměle vytvářenou bariéru. Všechno je jinak a lidstvo je udržováno v bludu, aby jako stádo poslušně kráčelo tam, kam určí ti, jež mají informace a moc.

Z toho, co se děje, jak se události urychlují a jak se množí konspirativní informace, situace vypadá tak, že není již dost času a globální elity jsou něčím nuceny urychleně jednat. To, co bylo připravováno dlouhé roky, je nutno najednou realizovat v době podstatně kratší, než by zřejmě vyhovovalo dlouhodobým plánům. Kdyby globální elity si byly jisty a měly dostatečnou převahu a dostatek mocenských prostředků a stav protichůdných sil nebyl více méně vyrovnaný, dávno už bychom tu neměli konspirační teorie, ale NWO.

Jeden z možných pohledů na alternativní teorie je obdobný pohledu na tzv. alternativní metody léčení. Metody léčení, které používá většina lidstva úspěšně po tisíce let, jsou nyní ve vztahu k západní medicíně označovány jako alternativní. Obdobně základní filosofické, kosmologické teorie, teorie o vzniku světa, o vlivu mimozemšťanů na lidstvo, teorie o dějinách lidstva, které jsou obsaženy v mýtech většiny národů světa, jsou nyní označovány jako alternativní ve vztahu k oficiálnímu paradigmatu současné západní „vědy“.

Základní principy toho, co posuzovat

1. vnitřní logika teorie - logika jednotlivých tvrzení a jejich vzájemných vztahů (konzistentnost teorie)

2. soulad informací se známými fakty (i když to, co se dá považovat za známý fakt je rovněž velmi problematické)

3. soulad informací s námi přijímaným paradigmatem (všechny teorie filozofické i fyzikální a kosmologické je možno posuzovat pod zorným úhlem základních principů stvořeného světa)

4. kdo informaci podává, co o sobě prohlašuje a případně úroveň jeho předchozích informací, pokud existují

Věci, které považuji za signály, pro snížení pravděpodobnosti věrohodnosti informace, a které ve mně vzbuzují pochybnosti. Zdůrazňování výlučnosti pravd, národa nebo určité skupiny lidí, jednoznačné hodnocení událostí či činů jako dobro a zlo a bytostí které je páchají či páchat hodlají jako dobré a zlé, nápadné náboženské nebo ideologické zabarvení, zdůrazňování autority původce informace (namátkou Ježíš Kristus, Lord Maitreya apod.), velmi detailní popis funkcí a hierarchie duchovních či mimozemských bytostí včetně přesných jmen.

Při posuzování či hodnocení věrohodnosti informací doporučuji vzít do úvahy i následující myšlenky.

Téměř o žádné informaci nebo teorii nemůžeme s jistotou říct, že je absolutně nepravdivá, pouze že je nepravděpodobná. Nedá se nikdy nic zcela vyloučit, skutečnost bývá většinou daleko fantastičtější, než jsme schopni si představit.

Je důležité nenechat se zmást někdy zdánlivou rozporností jednotlivých informaci. Tato rozpornost nemusí nutně vždy znamenat nepravdivost některé z nich. Důvodů může být více.

1. Realita jako taková je dualitní a tak informace o ní mohou vypadat rozporně.

2. Informace mohou být z různých úrovní poznání, a proto mohou působit rozporně.

3. Může se jednat o úmysl učitele donutit vás přemýšlet a nepřijímat věci pasivně.

Nejsofistikovanější záměrně matoucí konspirační teorie v podstatě asi ani nelze odhalit, protože využívají znalost základních principů odhalování nepravdivé uměle tvořené konspirační teorie a s přihlédnutím k této znalosti je tvoří. Vyhýbají se všem chybám, které by je mohly prozradit. Určitou nevýhodou pro jejich tvůrce může být skutečnost, že se již mohou natolik blížit pravdě, že mohou pozitivnímu vývoji spíše prospět než uškodit. Je také možné, že mezi jejich tvůrci mohou být i pozitivní síly, které to takto rafinovaně mohou tvořit záměrně (konspirace v konspiraci v konspiraci).

Nejrafinovanější a přitom zcela běžné manipulace s vědomím lidí spočívají v tom, že se pravdivá zajímavá a nová myšlenka uchopí a dovede se k absurdním koncům a tak se zdiskredituje. Je mnoho takto zdiskreditovaných teorií, které lidi přestali brát vážně. Na diskreditaci nových a pravdivých myšlenek a teorií pracují velké, specializované týmy, které tyto diskreditační a tzv. konspirační teorie vydávají pod jménem jednoho autora. Vzhledem k tomu, že se jedná o velké týmy s mnoha specialisty s přístupem k mnoha informacím a zpracovávají tyto informace na opravdu vysoké úrovni, jsou jejich konspirační teorie velice působivé, vypadají pravdivě a ovlivňují mnoho lidí. Nejpřesvědčivější forma lži je polopravda.

Je mimořádně složité v dnešní době hledat zrnka pravdy v tom ohromném balastu zřejmých a mediálně působivě hlásaných lží a polopravd. Chyba spousty lidí spočívá v tom, že myšlenky přijímají tak, jak jsou a nezkoumají je ve světle logiky a neobracejí se ke svému nadvědomí, které by jim mohlo pomoci se orientovat. Není náhodné, že tato civilizace usilovně bojuje veřejně i skrytě, vědomě i nevědomě proti všem prostředkům rozšiřujícím vědomí a naopak podporuje prostředky vědomí zužující, jako jsou alkohol, cigarety, televize a konzumní způsob života.

Dobro a zlo nebo taky světlo a tma je možné z mého úhlu pohledu vymezit na jedné straně jako síly nebo energie vedoucí k duchovnímu vývoji, ke zvyšování frekvence vibrací vědomí bytosti, společenství bytostí či vědomí Země a na straně druhé jako síly nebo energie vedoucí ke snižování frekvence vibrací vědomí bytosti, společenství bytostí či vědomí Země. Tím je možno se vyhnout absolutizaci pojmu dobra a zla a světlo a tma. Tak je vše možno posuzovat jako vývojová stadia a ne jako dobro a zlo. Nižší úroveň vývoje není zlo, ale prostě nižší úroveň vývoje. Jako příklad je možno uvést malé dítě. Když úmyslně zašlápne například nějakého brouka, nemusí to nutně znamenat, že se jedná o zlou bytost. To dítě možná ani nemá představu o tom, že ubližuje a nemá možná ani představu, co je to smrt. Také malému dítěti vše náležitě vysvětlíme a nehodnotíme ho jako zlého člověka.

Vyšší duchovní úroveň nemusí nutně znamenat i vyšší úroveň technologickou, což je velký a častý omyl mnoha lidí naší tzv. západní civilizace, která technologickou úroveň často ve své pýše za duchovní úroveň zaměňuje.

Vyšší inteligence, která nám prostřednictvím channelingu či jinak sděluje své informace, nemusí tvořit nadstavbové báchorky o sobě a svém vysokém postavení, aby přesvědčily o pravdivosti svých informací. Předkládají nám informace, které nás mají osvobodit z informačního embarga a aniž by nás nadměrně ovlivňovaly, ponechávají nám svobodu, zda je přijmeme či nikoliv. Rozhodující je pro ně síla informace a její pravdivost a ne zdůraznění toho, že informace je pravdivá právě proto, že ji podávám já (za „já“ si dosaďte dle vlastního uvážení Ježíše Krista, Aštara Šerana, archanděla Michaela, Plejáďany anebo třeba KHula Mula z planety Grkrm z galaxie Diram).

Neposuzujme informace podle toho, která bytost je přináší, ale posuzujme bytost podle toho, jaké nám dává informace a co činí.

Konspirační teorie často vědomě používají cíleného placebo nebo nocebo efektu.

Každý vnímá informace a teorie tím způsobem, že je porovnává s tím, o čem je přesvědčen (i podvědomě) a to, co rezonuje s jeho pravdou, se mu líbí nebo uznává za pravdivé.

Kritika a negativní hodnocení, které bývají často součástí zejména záměrně matoucích konspiračních teorií, slouží často i k vytváření podmínek pro manipulaci. Jako příměr uvedu to, co je známo mnoha lidem z osobního života. Neustálá kritika a negativní hodnocení druhých osob, a to často týkající se takového chování, které dotyčná osoba (dost často děti či partner) ani není schopen odstranit, má jeden účel. Tento účel není ve velké většině případů znám vědomě ani kritikovi. Účelem je vytvořit v tom druhém pokud možno trvalý pocit provinění. To pak umožňuje druhým snadněji manipulovat, protože provinilý má pocit, (který je v něm permanentně uměle vytvářen a utvrzován), že by svá provinění měl něčím nahradit a tím i vyjít vstříc přáním, touhám, či nařízením toho druhého. Probouzení pocitu provinění je poměrně charakteristické pro většinu náboženství, protože velmi usnadňuje manipulaci věřícími.

Princip Occamovy břitvy je možno použít i pro posuzování konspiračních a alternativních teorií a informací popisujících tu samou skutečnost.

V mnoha alternativních teoriích obsažený pozitivní přístup a tvrzení, že vše co se děje, se děje správně, není vhodné přijímat jako zcela pasivní postoj. Jako příměr použiji modelové situace, kdy nás bolí zub. Je to možná trochu přitažené za vlasy, ale zase je to velmi názorné. Když si budu říkat, že vše, co se děje je správné, ale nebudu nic dělat, zub pravděpodobně se bude kazit dál, až úplně vyhnije a bolest se bude stále zvyšovat. Pasivní pozitivní postoj, zde asi není správné řešení. Když si dojdu bez zbytečných negací k zubaři, nechám si zub ošetřit a budu pozitivně přemýšlet, proč se mi zkazil a jak jednat (ať už na fyzické či duchovní úrovni) tak, abych tomu do budoucna předešel, mám šanci, že takovýto pozitivní přístup mi přinese do budoucna i pozitivní výsledky.

Je s podivem, jak tvůrci často i velmi alternativních teorií jsou omezeni svým úzkým obzorem a nepřijímají nové informace z ostatních oborů a to i velmi příbuzných. Vzhledem k tomu se pak může stát, že staví své teorie na základech, které někdy už i klasická věda opouští nebo je již nemá za nepochybné. Klasickou ukázkou je například stáří Sfingy a pyramid a způsob jejich výstavby.

Je podstatně snazší rozpoznat nepravdivou konspirační teorii než mít jistotou, že určitá konspirační teorie je pravdivá.

Každý člověk má nárok na omyl, a to se týká i dobrých guruů a proroků. Na druhé straně i blázen mívá někdy pravdu.

Každá teorie, která v této době byť i nepřímo nabádá k pasivitě je podezřelá.

Zvláštní je, jak lidé kladně vítají a kladně hodnotí negativní hodnocení současné situace. Někdy mi připadá, že čím negativněji je hodnocena současná situace, tím je toto hodnocení lidmi lépe přijímáno. A to často, i když jsou zcela pomíjena jakákoliv pozitiva současné situace. Někdy už se ani nejedná o černobílé, ale o černé vidění světa.

V oblasti základních filozofických koncepcí se v podstatě nedá již říct nic nového, protože vše už bylo řečeno. Dá se to však říct nově s použitím pojmů a informací běžně známým současníkům.

Je otázkou komu a čemu slouží konspirační nebo alternativní teorie, když ji autor není schopen srozumitelně sdělit svému okolí.

Zvláštností naší doby je, že je daleko více konspiračních a alternativních teorií o tom, co bylo, případně je a ne o tom, co bude.

Guruové a „guruové“, proroci a „proroci“

Konspirační a alternativní teorie a informace na jedné straně a guruové a proroci na straně druhé vypadají spíše na náměty na dva různé články, ale spojkou je to, že se rozličné teorie k nám dostávají často právě prostřednictvím různých guruů a proroků.

Tak jako u konspiračních a alternativních teorií se pokusím o nastínění některých možných principů přístupu k rozeznávání guruů a „guruů“ a proroků a „proroků“. Tak jako u konspiračních a alternativních teorií je mnoho guruů a proroků. Je snadné se v nich ztratit.

Charakteristické pro „gurui a proroky“ je jejich vyvolenost. Přijímají informace přímo či jsou pověření bohem, Ježíšem Kristem, Aštarem Šeranem apod. Často také hlásají výlučnou pravdu a zakládají sekty.

„Guruové a proroci“ mají většinou silnou potřebu ovládat ostatní a manipulovat jimi, případně získávat od nich energii, i když tak mnohdy činí velmi rafinovanými způsoby. Například zakazování nebo nedoporučování sexu je cestou, jak u svých oveček koncentrovat energii, která je pak v meditaci či modlitbě posílána gnuovi. Proto často zakládají vlastní náboženství a sekty. Zabraňují svým ovečkám v získávání informací z jiných zdrojů. Jejich zdůvodnění či jejich „apoštolů“ proč nemá smysl získávat informace od jinud než z díla Mistra, nebo díla nadiktovaného Bohem (Bible, Korán) spočívá v tom, že v těchto dílech je obsaženo vše. Takže pokud je i někde jinde sdělována „pravda“, pak je zbytečné ji číst, protože je obsažena již v díle Mistra, nebo se nejedná o „pravdu“ a pak samozřejmě není vhodné tyto informace přijímat.

Mnoho různých guruů a učitelů prohlašuje, že nemá nic jiného význam než práce na sobě. Jediné co má smysl je měnit sebe a ne pomáhat druhým v duchovním vývoji. To je ale v přímém rozporu s tím co oni sami činí. Tím však přímo či nepřímo vyzdvihují svojí výlučnost. Dle mého názoru i bytosti, které jsou pouze o stupínek výše, případně na stejné úrovni, mohou poskytnout určitou část pravdy, kterou zrovna v daný okamžik ten druhý nevnímá.

Běžný proces vzniku „gurua“ kromě vědomých podvodníků bývá následující.

Na počátku dostává poselství odněkud ze shora (pomiňme jeho kvalitu) a předává ho lidem. V této fázi může být opravdu ve stavu rozšířeného vědomí a proudí k němu kvalitní informace. Pokud k tomu má určité charisma, může se kolem něj vytvořit okruh jeho posluchačů a obdivovatelů. Jestliže to není dostatečně silná a pokorná bytost, je pravděpodobný nárůst ega. Líbí se mi věta, kterou na toto téma pronesl jeden z našich nejznámějších guruů: „Když se k vám všichni chovají, jako kdybyste byl svatý, to abyste byl svatý, abyste se jako svatý necítil“. V tom okamžiku se kanál začne uzavírat a oni přestanou dostávat další informace a pak záleží na síle a vyspělosti bytosti, zda přestane předávat poselství anebo její ego ve snaze udržet si moc nad lidmi a možnost získávání energie začnou předávat „svoje“ poselství.

Guruové (bez uvozovek) naopak doporučují přijímat informace i z jiných zdrojů a vše důkladně zkoumat. Dávají i rozporné informace, aby své čtenáře či posluchače nutili přemýšlet.

Guru a prorok sděluje pravdy, aniž by dával najevo, že hlásá nějaká zvláštní moudra. Naopak on je přesvědčen, že hlásá naprosto samozřejmé věci, které by mohli a měli všichni ostatní vidět a cítit stejně on. Předpokládá, že sděluje běžné věci, že jen opakuje již dávno známé a mnohokráte vyřčené informace.

Velikost proroka neodpovídá vždy velikosti, jakou mu lidé přisoudili v dějinách.

Skutečný guru, kterému nejde o peníze ani o jeho ego, když sdělí vše, co sdělit mohl, raději mlčí než by se opakoval nebo rozmělňoval již řečené.

Svět jako virtuální realita a mozek jako tuner

13.02.2009

Chceme-li změnit svět k obrazu svému, musíme změnit sebe k obrazu božímu. Jaký může být náš svět, vidí-li lidstvo obraz sebe a boha pokřivený?

Virtuální realita

Přestože máme stále pocit, že vše z reálného světa vnímáme prostřednictvím našich smyslů, a že to je naprosto základní a neoddiskutovatelný fakt, pokusím se na analogii počítače vysvětlit, že tomu tak být opravdu nemusí.

Počítač (blíže k analogii s člověkem by byl spíše robot) vnímá své okolí a svět prostřednictvím senzorů (jako např. kamery, mikrofony) a můžeme si klidně představit, že tento náš počítač je vybaven k vnímání světa i více než pouze pěti smysly. Může např. vnímat i radioaktivitu, elektromagnetické vlny a třeba i gravitační vlny). Informace získané ze senzorů zpracovává a vyhodnocuje a tím vzniká jeho "vnímání" světa (viz obr. č. 1).

Obr. č. 1

Teď si představme, že tento počítač odpojíme od jeho senzorů a připojíme na nějaký superpočítač, který mu bude předávat všechny informace v takové formě, jako je dostával od svých senzorů (viz obr. č. 2). Součástí těchto informací bude i to, že jsou stále předávány prostřednictvím jeho senzorů.

Obr. č. 2

Takovýto počítač bude zpracovávat a vyhodnocovat předané informace stejně, jako když je dostával od senzorů a jako „reálný“ bude vnímat virtuální svět vytvořený superpočítačem.

Superpočítač takto může vytvářet společný virtuální svět pro mnoho „podřízených“ počítačů (viz obr. č. 3).

Pokud mezi každým počítačem a superpočítačem existuje také zpětná vazba (vnímání virtuálního světa jednotlivým počítačem a reakce na něj je přenášena zpět do superpočítače), je možno předpokládat, že nic nebrání tomu, aby superpočítač umožňoval i vzájemnou interakci mezi jednotlivými počítači.

Obr. č. 3

Na obdobném principu si můžeme představit funkci a vzájemný vztah Světové mysli a jednotlivých entit (Bytostí) - jednotlivých částí Vědomí.

Vztah jednotlivých Bytostí (jednotlivých vědomí) ke Světové mysli si lze představit jako nekonečně ohromnou počítačovou síť.

Každá Bytost je jako počítač, který je v síti se všemi ostatními počítači (Bytostmi). Přenos informací probíhá v této síti v nulovém čase. Komplexním propojením všech počítačů vzniká zcela nová kvalita vědomí. Dalo by se to popsat jako vědomí superpočítače. Tento superpočítač se svou novou úrovní kvalitativně a kvantitativně nekonečně převyšující jednotlivé počítače pak projektuje "vše" do vědomí (v počítačové hantýrce do operační paměti a procesoru) jednotlivých počítačů, které se však, jakožto součásti tohoto superpočítače rovněž podílejí na tvorbě tohoto "vše", které je projektováno do jednotlivých počítačů.

Vztah Světové mysli k některé z entit si je možno představit též jako vztah kompletního hologramu k jeho částem. Každá část hologramu obsahuje informace o celém hologramu, ale čím je část hologramu menší, tím jsou informace nepřesnější. U hologramu je to vidět zřetelně. Při pozorování části hologramu vidíte vždy obraz celého objektu, který je hologramem zobrazován, ale čím je část menší, tím je i horší kvalita zobrazení (viz obr. č. 4).

Obr. č. 4

Proto odvolávání se na zdravý selský rozum ("přece, když něco vidím, slyším nebo cítím, tak to tak musí být“) je v tomto případě zavádějící.

Opravdu neexistuje a ani existovat nemůže žádný, pro ortodoxního vědce přijatelný, důkaz toho, že to takto není. Stojí zde pouze jedno tvrzení proti druhému tvrzení, jedna víra proti druhé víře. V zájmu objektivity nutno podotknout, že všichni se tváří, že v jejich případě se nejedná o víru, ale vědění, zatímco v případě těch druhých se jedná o víru a nevědění.

Jedna víra (jeden model jsoucna) je opřená o tzv. zdravý rozum a tzv. oficiální vědu (tím je míněna věda, která má ve znaku neotřesitelné tzv. Karteziánsko-newtonovské paradigma - model světa vycházející z tradičních vědeckých představ).

Druhá víra (druhý model jsoucna) je opřená o logiku, mimosmyslové a transcendentální vnímání podstaty věcí, ale využívá i poznatky oficiální vědy. Tento druhý, alternativní model jsoucna v sobě zahrnuje jako součást i model světa oficiální vědy.

Netvrdím, že model jsoucna vytvořený oficiální vědou je nepravdivý. On je pravdivý do té míry, jaká odpovídá možnostem současné vědy, což mu ani nelze vytýkat (pomiňme pro účely tohoto článku účelově vytvořené nepřesné a neúplné paradigma).

Co mu však vytýkat lze, je to, že je neúplný, že se nezabývá všemi aspekty jsoucna.

Proč se nezabývá i dalšími aspekty jsoucna? Protože tvrdí, že neexistují. A když něco neexistuje, tak přece není žádný důvod to zkoumat.

Pro model jsoucna popisovaný v tomto článku jsem v předchozím odstavci použil výraz druhý, alternativní, což je velmi nepřesné a použil jsem jej pouze v souladu se současnou zvyklostí.

Je to však stejně nepřesné jako když se používá termín alternativní medicína pro způsoby léčení, které jsou na Zemi známy již tisíce let před současnou medicínou, a které i v současnosti na Zemi používá převážná část lidstva.

Zrovna tak model jsoucna založený na mentalismu je o desítky tisíc a možná stovky tisíc let starší než model jsoucna založený na Karteziánsko-newtonovském paradigmatu.

Mozek jako tuner

Mozek funguje jako tuner ve vztahu k vědomí. Při utlumení jeho funkcí při spánku, hluboké meditaci, bezvědomí nebo až i klinické smrti dochází k situaci, kdy vědomí nedostává podněty z tzv. reálného světa a začíná pracovat samo o sobě.

Informační tok z vyšších úrovní je normálně přehlušen tokem informací z tzv. reálného světa. Tento zdroj informací zprostředkovávají naše smysly. V uvedených stavech však tomu tak není a proto se vědomí jakoby napojuje na tyto vyšší úrovně. Ve skutečnosti je napojeno stále, ale toto napojení si neuvědomujeme.

Situace je podobná té, kdy stojíte uprostřed rušné ulice a neslyšíte ani tlukot vlastního srdce a dokonce ani vlastní dech. Pokud se dostanete do naprosto odhlučněné místnosti, uslyšíte svůj dech tak, že to až bude vadit a rovněž uslyšíte tep svého srdce.

Díky utlumení až odpojení tuneru se naše vědomí dostává do „změněných stavů“ vědomí, což vlastně znamená do stavů napojení na jiné informační toky, nebo jinými slovy dochází k přesunu koncentrace vědomí na jiné úrovně (vědomí se přeladí na jiný kanál Světové mysli vysílající jiný program). To jsou pak ty stavy, kterým se říká např. astrální cestování, lucidní snění, opuštění těla, archetypální zážitky, regresní zážitky, samadhi apod.

Nutno si však i v tomto případě uvědomit, že se jedná o úroveň poznání - člověk - prostor a čas. Z pohledu vyšších úrovní poznání je tzv. reálný svět jen pouhou iluzí - projekcí Světové mysli do naší mysli, takže z tohoto pohledu i náš mozek coby přijímač není rovněž nic jiného než výtvor Světové mysli projektovaný do naší mysli. Rovněž z pohledu vyšších úrovní poznání nejsou jednotlivé mysli pouhými pasivními přijímači, ale současně se i podílejí na tvorbě vysílaného "programu".

Projekci Světové mysli do jednotlivých myslí si lze představit jako vysílání televize (s tím, že se nevysílá pouze obraz a zvuk, ale všechny vjemy). Jeden program vysílaný na jednom kanálu do všech myslí (míněno všech myslí určité skupiny myslí, např. všech inkarnací Bytostí do našeho Vesmíru) je stejný (např. program náš Vesmír).

Nutno si však uvědomit, že tento hlavní program má nesmírné množství podprogramů pro jednotlivé bytosti vnímající hlavní program ze svého mnohonásobně zúženého úhlu pohledu. Tento podprogram přijímaný do našeho vědomí vytváří naši představu o našem těle a vjemech, které prostřednictvím něj přijímáme, vytváří iluzi našeho ega.

Světová mysl vysílá své programy do všech vědomí na mnoha kanálech (pravděpodobně nekonečně mnoha kanálech). Jeden z kanálů je i náš tzv. hmotný Vesmír našich časových souřadnic. Na jiných kanálech jsou vysílány např. paralelní vesmíry, náš Vesmír v jiných časových souřadnicích, astrální svět, vícedimenzionální vesmíry apod.

Každé vědomí má možnost přijímat za určitých okolností kterýkoliv program. Je nutno "pouze" přeladit správně přijímač (přenést koncentraci vědomí). Pro lidskou bytost je zdaleka nejsilnější kanál vysílající program našeho Vesmíru a proto se do mysli dostávají především informace z tohoto kanálu.

Pokud se hlavní program zeslabí (např. při meditaci, regresní terapii, holotropním dýchání, při požití psychotropních látek, popř. jiných stavech změněného vědomí, při klinické smrti), dostávají se do popředí další kanály, na jejichž programy se vědomí automaticky přeladí. Většinou se přeladí na další nejsilnější kanál (např. astrální svět ve spánku nebo jinou časovou souřadnici našeho Vesmíru).

Při vědomém a cvičeném přelaďování (přesunu koncentrace vědomí), popř. při použití silných prostředků je možno se dostat i na slabší kanály vysílající programy vyšších vesmírů.

Výrazy silnější a slabší kanál jsou použity pro vytvoření jednoduché představy. Přesnější výraz pro silnější kanál je kanál vysílající na frekvenci bližší frekvenci vědomí konkrétního člověka a slabší kanál je kanál vysílající na frekvenci vzdálenější frekvenci konkrétního člověka.

Vědomí každé bytosti pracuje vždy na určité frekvenci vibrací. Pro rychlejší vibrace se používá termín vyšší nebo jemnější vibrace pro pomalejší vibrace se používá termín nižší nebo hrubější vibrace. Vědomí každého člověka má určitou frekvenci vibrací, která je dána především stupněm vývoje bytosti inkarnované do člověka, ale i momentální situací a stavem mysli konkrétního člověka.

Při přelaďování dochází nejsnáze k přeladění na kanál vysílající na frekvenci nejbližší té frekvenci vibrací, na které se vědomí nachází v okamžiku přelaďování. Proto se bytost na vyšším vývojovém stupni snáze přelaďuje do vyšších jemnějších světů než bytost, která je na nižším vývojovém stupni.

Využití této vlastnosti vědomí bytosti by umožnilo měření vývojového stupně lidské bytosti. Již známé, ale utajované technické prostředky, popř. technické prostředky v současné době vyvíjené mimo rámec vojenských výzkumů umožňují "vypnout" příjem programu "hmotný Vesmír" a zjistit na jaký program se vědomí člověka napojí.

Jaká šance by se asi otevřela před společností, která by si do čela vybírala lidi dle jejich stupně vývoje? Nejsem však zase takový idealista, abych si nebyl vědom možnosti zmanipulovat i takovýto výběr "Rady moudrých".

Přeladění na frekvence vzdálenější vyžaduje větší úsilí (např. dlouhodobou práci) nebo použití silnějších prostředků.

Někteří lidé přímo popisují proces před vědomým opuštěním těla jako koncentraci na zvýšení vibrací vědomí.

Zdaleka ne vždy se však jedná o přeladění na vyšší frekvence. Každý si určitě vzpomene na některé své těžké sny, nebo na popisy zážitků lidí po požití psychotropních látek, absolvujících regresní terapie, holotropní dýchaní apod. Přeladění na hrubější nižší vesmíry je velmi běžné.

Čím je člověk naladěn na hrubější energie, je jimi obklopen a vstřebává je, tím má větší šanci na přeladění se do světů s nižšími vibracemi.

Práce na vlastním duchovním vývoji je také někdy popisována jako práce na zjemňování vibrací. Vhodný je přitom komplexní přístup zahrnující všechny složky.

Chceme-li zjemňovat vlastní vibrace, je vhodné, pokud je to možné pohybovat se v prostředí bez hrubých energií, stýkat se s lidmi s jemnými vibracemi, jíst stravu s jemnými vibracemi, zamezit negativním myšlenkám s hrubými vibracemi, zjemňovat své vibrace meditacemi a vhodným vzděláváním (poznáním).

Pokud má lidská bytost schopnost naladit se na Nadjá, na vyšší vesmíry bez cvičení této schopnosti, je velmi pravděpodobné, že si ji přinesla z předchozích životů.

Z celého tohoto článku vyplývá závěr, že realita jako takové vlastně neexistuje, že je vše pouze iluze, ale tak přesně to není.

Je nutno si stále uvědomovat, že vše je virtuální realita, nejen náš "reálný svět", ale i tzv. astrální svět, popř. vyšší světy (vyšší dimenze), světelné bytosti, andělé apod. Vše je mentální projekce Světové mysli. Upozorňuji na to z toho důvodu, že častokrát je pojem iluze (Mája) vztahován pouze na tento hmotný svět

Všechno je iluze. Vše je pouze virtuální realita. Ale virtuální realita a iluze není pouze tento "reálný vesmír", ale i všechny tzv. vyšší světy, jako astrální a světy vyšších dimenzí, popř. úrovní. Na druhé straně však, i když vše je jen virtuální realita, není žádná jiná realita, a proto pro nás tento hmotný fyzický Vesmír je realitou a můžeme k němu tak přistupovat.

Sebevědomí a pokora, zablokování srdeční čakry a láska jako stav duše

27.2.2009

Snahou autora je předložit myšlenky, které by se staly námětem k přemýšlení pro čtenáře a ne, aby jako dogmata byla tesána do kamene. Stejně se musí každý sám dobrat k vlastní pravdě.

V některých článcích jsem více přesvědčen o pravděpodobnosti pravdivosti svých názorů, protože se víceméně shodují s názory „velikánů“ v dané oblasti a pouze se v nich snažím sdělit staré věci za použití nových prostředků, které třeba za doby působení velikánů ani nebyly k dispozici. Například v článku „Virtuální realita a tuner jako mozek“ se jednalo o ten případ, kdy byly použity nové výrazové prostředky.

V případě tohoto článku nemá autor „načteno“, ale pokouší se o vlastní závěry bez shody s dalšími autory, a proto jeho přesvědčení o pravděpodobnosti pravdivosti je nižší. Jsem si vědom, že téměř každý autor si myslí, že jeho subjektivní názor je objektivní, ale neexistuje absolutně objektivní názor, ale pouze subjektivní. Subjekt svým „pozorováním“, svým vnímáním problému problém ovlivňuje. Je to obdobné, jako když se kvantovým fyzikům podařilo dokázat, že pozorovatel ovlivňuje svým pozorováním výsledek experimentu.

Sebevědomí a pokora

Vztah sebevědomí a pokory je pojímán většinou nepřesně jako vztah nepřímé úměrnosti. To plyne už ze samotného faktu, že oba pojmy, jak sebedůvěra, tak i pokora jsou často používány s pejorativním zabarvením.

Dle mého názoru sebevědomí a pokora nejsou ve stavu nepřímé úměrnosti. Se vzrůstající pokorou může vzrůstat i sebevědomí a se vzrůstajícím sebevědomím může vzrůstat i pokora.

Pokora je stav duše a ne pokora před něčím nebo před někým. Zajímavé, že o pýše, o které se dá říct, že je opakem pokory, nikdo nepřemýšlí tak, že by nebyla stavem duše. Nikoho nenapadne, že pýcha by byl vztah k někomu (možná snad s výjimkou vztahu k sobě) nebo něčemu.

Rovněž tak i sebevědomí je stav duše.

Sebevědomí je možno definovat i jako víru ve vlastní síly. Opakem je nevíra ve vlastní síly. Nesebevědomý je tak nevěřící.

Jsou lidé, kteří jsou dostatečně sebevědomí i pokorní ve své víře.

Sebevědomí lze trochu z jiného zorného úhlu definovat jako vědomí sebe. Sebevědomí je tak víra ve vlastní vědomí. Je to víra nebo přesněji vědění o síle vlastního vědomí.

Pokora je vědomí toho, že jsem součástí daleko většího celku, který mě nekonečně přesahuje a tato víra posiluje i mé sebevědomí - víru v sebe.

Proto věřím ve vlastní síly, protože jsou takto stvořeny světovou myslí, protože moje mysl je součástí světové mysli a jako taková se podílí na procesu stváření světa.

Posílením pokory, víry v to, že jsem součástí boha, posiluji i své sebevědomí, protože věřím, že konám v souladu s bohem, posiluji boha v sobě. Je nesprávné zaměňovat pokoru s oddaností nebo poddaností, a to ani ve vztahu k bohu. Bůh nepotřebuje a ani nevyžaduje žádné poddané či oddané, protože bůh nepotřebuje vůbec nic.

Rozhodně nelze za pokoru považovat strach z potencionálního utrpení (trestu) jako následku svých nesprávných skutků, ať už je tento následek v rukou božích či světské spravedlnosti.

Sebevědomí je vědomí sebe, tedy vědomí toho, kdo jsem, jaké jsou moje síly a vědomí toho, čeho jsem opravdu schopen. Sebevědomí není slepá víra ve schopnosti, které nemám.

Sebevědomí a pokora jsou vědomí si sebe jako části celku, přičemž sebevědomí klade důraz na to, že jsem část a pokora na to, že celku. Sebevědomí není o tom, co umím a čeho jsem schopen, ale o vztahu k tomu, co umím a jsem schopen. Jsou lidé, kteří toho umí daleko více a mají daleko větší schopnosti, a přesto jsou nesebevědomí a naopak lidé, kteří toho umí málo a jsou sebevědomí.

Sebevědomí a pokora je vztah jako jin a jang a jejich harmonie a zvládnutí se projevují v základních vztazích k ostatním bytostem.

Z pohledu vztahů k ostatním bytostem má psychika lidské bytosti dvě protikladné ale vzájemně se doplňující složky

1 - složka vládnutí, ovládání - mužská složka (jang)

2 - složka sloužení - ženská složka (jing)

Jejich vzájemná kombinace vytváří 4 varianty

1. Ovládám, abych ovládal – nedostatek sebevědomí a pokory s důrazem na pokoru

2. Ovládám, abych sloužil – dostatek sebevědomí i pokory s důrazem na sebevědomí

3. Sloužím, abych ovládal – nedostatek sebevědomí a pokory s důrazem na sebevědomí

4. Sloužím, abych sloužil – dostatek sebevědomí i pokory s důrazem na pokoru

Ovládat a sloužit se dá i činností i nečinností.

K harmonickému životu my měly být obě složky dostatečně silné a vyvážené.

Ovládám, abych sloužil – musím být sebevědomý, abych mohl ovládat, a musím být pokorný, abych přitom dokázal sloužit. Typický příkladem je výchova, kde v zájmu bezpečí a zdraví (dětí či zvířat) musím ovládat, abych mohl kvalitně sloužit. Pro výchovu však je i typický příklad mnoha rodičů a zejména matek, kdy slouží, aby mohly ovládat (nedoporučuji jim to sdělit, je reálný předpoklad, že se smrtelně urazí).

Sloužit se dá i předáváním poznání (Kristus, Buddha apod.) a je k tomu zapotřebí hodně sebevědomí a pokory.

Ovládat se dá i předáváním poznání (příklad mnoha rodičů a učitelů), kdy sebevědomí a pokora zcela nebo zčásti chybí.

Předávání toho správného „poznání“ je jeden ze základních pilířů systému ovládání společnosti.

Zablokování srdeční čakry a láska jako stav duše

Mnoho lidí se do této epochy inkarnovalo a stále se inkarnuje se zablokovanou srdeční čakrou, protože nyní přicházející energie usnadňují odblokování srdeční čakry. A naopak tito lidé po odblokování srdeční čakry napomáhají transformaci.

Pokud se používá termínu zablokování srdeční čakry, ve velké většině případů se nejedná o úplné zablokování energie srdeční čakry, ale spíše o její přivření, zeslabení toku energie srdeční čakry.

Převládající příčiny zablokování srdeční čakry jsou rozdílné u žen a mužů. Nedostatek pokory - pýcha je častým důvodem u žen k zablokování srdeční čakry. U mužů je tím převládajícím důvodem nedostatek sebevědomí.

Zablokování srdeční čakry z důvodů zamilování se do bytosti subjektivně nebo objektivně nižší úrovně (duchovní, společenské, intelektuální) je mnohem typičtější pro ženy. To je dáno tím, že mužům obecně zdaleka tolik nevadí partnerka nižší úrovně, zatímco ženy, které mají zakódovány požadavky na výběr silného dominantního partnera jako ochránce rodu a nositele „silných“ genů mají požadavky na partnery minimálně stejné úrovně. Hlavním důvodem zablokování srdeční čakry je pýcha a lékem je pokora. Zde se opravdu hodí použít rčení, že pýcha předchází pád.

Láska není vztah k něčemu nebo někomu. Láska je stav duše, a proto, když se chci učit milovat, tak to neznamená učit se milovat něco nebo někoho, ale prostě učit se milovat. Lásku si lze představit jako energii zářící všemi směry. Proto není možno úspěšně zablokovat proudění energie pouze jedním směrem např. k určitému subjektu, ale lze pouze zablokovat proudění této energie jako takové, případně zmírnit celkové vyzařování této energie.

Utrpení plynoucí ze zablokované srdeční čakry není následek karmických příčin, ale utrpení je následek nepochopení karmických příčin. Utrpení není pouze následkem toho, že jsem se v minulém životě nesprávně choval, ale zejména následkem toho, že jsem nepochopil, že jsem se nesprávně choval.

Základem nepochopení principu lásky a z toho plynoucí zablokování srdeční čakry je nepochopení toho, že láska je stav duše a ne vztah k někomu nebo něčemu.

Nedá se říct snad o nikom, že by měl úplně zablokovanou srdeční čakru. Záleží pak na stupni uzavření. Je důležité odblokovat srdeční čakru, aby energie mohla proudit.

Pro plné pochopení považuji za vhodné uvést dva modelové případy procesu zablokování srdeční čakry pro tyto účely ve zkrácené a zjednodušené podobě. Jeden je příběh ženy a jeden muže s tím, že jsou to oba případy poměrně charakteristické a běžné

Příběh ženy

V prvním svém životě, který je součástí tohoto příběhu, se žena inkarnovala do rodiny společensky dobře postavené a její otec byl duchovně založený člověk na vyšším stupni vývoje. I žena si přinesla z předchozích životů vyšší stupeň. Otec se snažil pokračovat v duchovním rozvoji své dcery a díky tomu a předchozím životům získala dcera v poměru k prostředí, ve kterém žila, relativně vysoké duchovní a intelektuální schopnosti. Součástí výchovy však nebyl dostatečný důraz na pokoru a tak u ženy přerostlo její částečně oprávněné sebevědomí v pýchu a určitý odpor k další otcově výchově.

Jako již dospělá žena se pak zamilovala do muže, který byl (nejen dle jejího názoru) pod její společenskou, duchovní i intelektuální úroveň. Protože jí pýcha nedovolila se „ponížit“ láskou k onomu muži, lásku v sobě potlačila a „přivřela“ si tak srdeční čakru s „rozumovým“ zdůvodněním, že by jí to překáželo v jejím dalším duchovním rozvoji, což by otec těžce nesl. Když vše sdělila otci, tak k jejímu překvapení nebyla pochválena, ale místo toho uslyšela přednášku na téma láska, pokora a pýcha. Zanevřela proto na svého otce a dokonce si připustila myšlenku, že by jí nevadilo, kdyby už umřel.

V dalším životě se opět inkarnovala jako dcera k témuž otci (opět na vyšší společenské a duchovní úrovni) a jejich vztah byl až do jejích čtyř let velmi dobrý a svého otce velmi milovala. Pak však otec zemřel (z jejího pohledu zcela zbytečně) jako karmický následek jejího „přání“ z předchozího života. Svůj život prožila poměrně klidně, i když stále s určitým pocitem nadřazenosti (plynoucí z její vyšší duchovní a intelektuální úrovně a z pocitu, že je dcerou známé a uznávané osobnosti) a s částečně zablokovanou srdeční čakrou. Celý život však svému otci neodpustila, že jí tak brzo a dle jejího názoru zbytečně opustil a došla k závěru, že by byl lepší alespoň nějaký otec bez ohledu na kvalitu než žádný.

V současném životě se jí opět vyplnilo „přání“ a otec je opravdu nekvalitní. Životní partneři jsou výukově tu o úroveň tu o dvě níže, ale protože dochází k vzrůstu pokory, pýcha se již neprojevuje. Stále však nedošlo k pochopení principu a důvodu zablokování srdeční čakry, takže zůstává srdeční čakra i přes usilovnou snahu a duchovní práci stále částečně přivřená. Proto také není schopna svým srdcem zcela odpustit svému otci z prvních dvou životů, který se i v tomto životě ji snaží pomoci, což je přijímáno sice kladně, ale tu s vědomým, tu s podvědomým vzdorem.

Příběh muže

V rámci tohoto příběhu se muž inkarnoval do zámožné, v hierarchii místní společnosti vysoce postavené rodiny. Otec mu relativně brzy umřel a on zůstal sám se svojí matkou, s kterou měl silné karmické vazby z předchozích životů. Z tohoto důvodů byl na ní poměrně závislý a ona

se snažila ze všech sil tuto závislost udržet a odmítala se o něj dělit s jakoukoliv ženou, což mu však nikdy takto přímo neřekla.

On se přesto zamiloval a přes veškerou snahu své matky včetně určitých magických rituálů se odmítal své lásky vzdát. Předmětem jeho lásky byla vdova, která byla starší než on a měla již dvanáctiletou dceru. Byla na nižší společenské úrovni, i když její duchovní úroveň byla vysoká. Vzhledem k předchozím karmickým vazbám bylo jejich vzájemné pouto velmi silné a muž byl rozhodnut se s touto ženou oženit.

To se dozvěděla matka a potají, tak aby se to syn nedozvěděl, za ženou zašla a začala jí vyhrožovat, že pokud se s jejím synem okamžitě nerozejde, tak využije všech prostředků a svého postavení a ji i její dceru zničí. Zároveň jí řekla, že se její syn nikdy nesmí dozvědět pravé důvody jejich rozchodu, jinak uskuteční své výhružky. Žena, zejména z důvodů obav o další život své dcery se s mužem rozešla. Jako důvod uvedla rozdíl věku a společenského postavení a to, že on by svého rozhodnutí si ji vzít později litoval.

Muž to považoval za zradu a nikdy se s tím za celý svůj život nevyrovnal a nikdy ženě neodpustil. Ve svém utrpení, které prožíval, však nikdy nepátral po pravé příčině, i když uvedeným důvodům nevěřil. Protože utrpení z „lásky“ pro něj bylo silné, usoudil, že příčinou utrpení je skutečnost, že příliš miloval a aby se to již neopakovalo, bránil se jakékoliv další lásce a přivřel si tak srdeční čakru.

V několika dalších životech mu zablokovaná srdeční čakra bránila navázat plnohodnotný vztah a on často trpěl.

V dnešním životě má stále problémy s navazováním vztahů s lidmi a stejně jako v předešlém příběhu stále nedošlo k pochopení principu a důvodu zablokování srdeční čakry, a tak zůstává srdeční čakra i přes snahu a duchovní práci stále částečně přivřená. Osudová žena z jeho předchozího života je nyní jeho otcem a přes silné karmické vazby a prosbu z jeho strany mu nedokázal odpustit a uchovává si stále pocit nedůvěry plynoucí z tehdejší zdánlivé zrady. Nedostatek sebevědomí a pokory a přivřená srdeční čakra mu tak brání v harmonickém tvůrčím životě.

Místo toho, aby se lidé zbavili své závislosti na milované bytosti tím, že rozšíří svou lásku k ostatním lidem tak, aby je milovali obdobně jako milovanou bytost a otevřeli tím naplno svoji srdeční čakru, ji „přivřou“ ze strachu z utrpení, protože si myslí, že příčinou jejich utrpení je to, že milují příliš. Nechápou, že příčinou jejich utrpení není přemíra lásky, ale její nedostatek, protože v jejich případě se nejedná o lásku, ale o závislost. Závislost na protihodnotě, kterou očekávají, že dostanou za svoji předávanou energii „lásky“. Ty emoce, které pak u nich vznikají na základě neuspokojení tohoto očekávání, mají za utrpení, které je následkem jejich přílišné lásky. Nechápou, že láska je stav duše a ne vztah k nějaké bytosti a příčinou jejich utrpení je egoismus a nedostatek lásky.

Lidé, kteří jsou schopni lásky jako stavu duše, jsou také opouštěni, ale většinou nepřestávají opouštějícího milovat a dokonce ani nepřestávají být milováni, i když už součástí této lásky není sexuální přitažlivost.

Při pozorném rozhlédnutí se po svém okolí a podrobnějším průzkumu bytostí ve vašem okolí z pohledu výše uvedeného, si uvědomíte, jak velké procento lidí má zablokovanou srdeční čakru, nedostatečné sebevědomí a nedostatečnou pokoru. Pak možná pochopíte příčinu problémů mnoha lidí v jejich osobním životě.

U lidí, u kterých vidíme, že až nepřiměřeně milují své děti, rodiče nebo partnery a nemají již zdaleka tak dobrý vztah k dalším lidem ze svého okolí, je předpoklad, že se nejedná o lidi, jejichž stavem duše je láska. Je obtížné vysvětlit lidem, kteří takto velice milují pouze své blízké, že mají zablokovanou srdeční čakru.

Ego je role, kterou jsme si přišli zahrát v rámci kosmické hry a egoismus je naše závislost na této roli a tak i altruizmus může být egoismem. Z toho, jak lidé hrají různé role lze vyvodit, že existují i různé druhy egoismu. Egoismus altruisty je samozřejmě mnohem sympatičtější než egoismus sobce.

Ostatní se k tobě chovají tak, jako ty se chováš sám k sobě, jak jsi sebevědomý a pokorný.

Cesta k získání sebevědomí a pokory je cesta poznání a lásky. Poznání sebe sama do hloubi své „duše“. Poznání zbavené jakýchkoliv manipulujících ideologií a ismů (což je v prostředí běžné společnosti velmi těžké), které je silně ovlivněno napojením na vyšší duchovní sféry. V této době je takovéto poznání značně potřebné, protože současná situace bude vyžadovat lidi velmi sebevědomé a pokorné.

Jedna z pravděpodobných plánovaných budoucností

05.03.2009

Přicházejí myšlenky, nápady a teorie různými cestami a já je zpracovávám a předávám dál jako náměty k zamyšlení. A i tak je nutno chápat následující článek.

Když jsem psal v dubnu loňského roku článek uveřejněný na Matrixu, který se jmenoval „Dnes a zítra“, tak jsem v něm popisoval varianty budoucnosti Země z mnoha různých úhlů pohledu. Základní myšlenkou bylo, že nic již nepojede v zaběhaných kolejích, což v té době pro běžného člověka (s výjimkou čtenářů Matrixu a stránek s podobným zaměřením) nebylo zdaleka tak viditelné. Dnes to, že svět se výrazně změní, a že se nemůže již nikdy vrátit do původních kolejí, je zřejmé i lidem, kteří se denně neseznamují s alternativními informacemi z internetu.

Pokud zde chci nastínit jednu z možných variant pravděpodobných pravděpodobnostních budoucností pro rok 2009 a následující, nezbytně musím vyjít z několika premis, které budou základem stavby, která bude na nich vytvořena. Pokud se u některé z premis ukáže, že není pravdivá, je možné, že se celá stavba zřítí jako domeček z karet. Kromě toho je však samozřejmě možné, že atraktor (stav, do kterého systém směřuje) naší budoucnosti je natolik silný, že i při nepřesné premise bude výsledný stav stejný. Je otázkou, jak jsou tyto premisy přesné, ale ze všech dostupných informací vyplývají jako velmi pravděpodobné.

Jako jednoduché premisy bych zde uvedl a) existenci globálních elit, b) jejich zájem na redukci počtu obyvatel Země c) jejich snahu o zavedení NWO. Jedna z dalších možných premis je zájem na snížení frekvence vibrací Země z toho důvodu, aby Země nepřešla do vyššího stavu vědomí a globální elity si udržely či upevnily moc.

Při pročítání mnoha informací z internetu, které hodnotí současnou situaci, se mi zdá jako nejméně pravděpodobné, že současný stav, tak jak momentálně vypadá, je způsoben tím, že se situace globálním elitám vymkla z rukou. Že příčinou byla jejich nenasytnost a neschopnost odhadu toho, co si mohou všechno dovolit. Můj osobní názor je, že se jedná o nepochopení toho, co globální elity jsou, jaké mají k dispozici prostředky, že mohou využít nejlepších mozků, výsledků všech druhů výzkumů a analýz nezatížených žádnými „vědeckými“ či náboženskými dogmaty. S takovýmito prostředky by nemohly zavést svět do takové podoby v jaké je právě dnes. Považuji za velmi nepravděpodobné, že současný stav je způsoben souhrou nepříznivých, byť dlouhodobých okolností. Nic se neděje náhodně.

Co se tedy dá očekávat za následující události. Globální elity mají zájem na vytvoření takové situace, která by současně umožnila redukovat počet obyvatel Země a zavést NWO a to pokud možno takovým způsobem, aby nevznikl dojem, že tato situace byla uměle vytvořena a dokonce, aby zavedení celosvětové vlády vzniklo jako požadavek většiny rozhodujících obyvatel Země. Důležité v této situaci je zvolit takový prostředek k navození této situace, který by světové veřejnosti neumožnil odkrýt, kdo tento prostředek zvolil. Zkušenost s 11/9, kdy informovaná polovina lidstva nevěří, že se vše stalo tak, jak je oficiálně v médiích uváděno, je příliš silná.

Takovým prostředkem by byla velká katastrofa a optimálním prostředkem katastrofa přírodní. I přírodním katastrofám se dá pomoct či je urychlit. Například nejznámější a nejsledovanější tektonický zlom San Andreas v Kalifornii je často označován za potencionální zdroj ohromné přírodní katastrofy, která může nastat teoreticky kdykoliv, třeba již zítra. K urychlení takovéto katastrofy je možno kromě nových utajených technologií použít i podzemních atomových výbuchů.

Takováto katastrofa velkého rozsahu by za současné „neutěšené“ hospodářské situace způsobila totální kolaps, obzvláště když by mocní tohoto světa neměli zájem vytvářet podmínky pro účinné zabránění tomuto kolapsu.

Tento totální kolaps vzniklý mimo jiné v důsledku přírodní katastrofy by pak nebylo možno z pohledu běžných lidí jednoduše označit jako záměrnou akci.

Takto vzniklá situace vytvoří podmínky pro zavedení speciálního režimu v nejdůležitějších státech. Jednalo by se o bezpečnostní a hospodářská opatření, která ve svém důsledku by znamenala velké omezení pro většinu obyvatel a tím i podstatné snížení životní úrovně lidí na celém světě, což by pro mnohé z nich, kteří žijí na hranici životního minima (přesnější řečeno minima pro přežití) pravděpodobně znamenalo smrt hladem.

Vznikla by situace, kdy by byl absolutní nedostatek (na rozdíl od dneška kdy se jedná o relativní nedostatek) potravin, základních výrobků a energie. Důsledkem těchto skutečností by došlo k situaci, kdy by po celém světě došlo k velkým nepokojům, občanským válkám, revolucím, boje každého s každým o přežití. Mohlo by se to nazvat i třetí světovou válkou, protože válka by zachvátila celý svět, i když válčícími stranami by nebyly jako obvykle jednotlivé státy či jejich uskupení. Tím by došlo k redukci obyvatel bez hromadného ničení jednotlivých zemí, jejich infrastruktur a výrobních prostředků a také životního prostředí jako např. v případě celosvětové atomové války. Týkalo by se to i velkých asijských zemí, kde by došlo k totálnímu zániku exportu a nezaměstnanost by mohlo dosahovat klidně 50%, což vytvoří silně revoluční prostředí. Tato situace způsobí kolaps i u všech výrobců závislých na dovozu asijských výrobků, což je mimo jiné v podstatě celý elektrotechnický průmysl včetně navazujících odvětví, což už je dnes i téměř kompletní automobilový průmysl.

Jeden z relativně jednoduchých způsobů, jak výrazně ovlivnit celosvětové zhroucení hospodářství, je omezení celosvětové dopravy, zejména námořní. Velká tsunami, která by oběhla celý svět a zničila či poškodila množství lodí a přístavů, by na delší čas značně omezila námořní dopravu, což by i bez dalších přídavných efektů zapříčinilo kolaps celosvětového zásobování a mělo by těžké negativní důsledky zejména v oblasti zásobování potravinami a ropou.

Takto vytvořená situace by působila na výrazné snížení frekvence vibrací celé Země silnými negativními emocemi velké části lidstva, což by pravděpodobně také bylo součástí celkového záměru architektů tohoto plánu.

Jednoznačným cílem je to, aby lidstvo samo toužilo po východisku z této zdánlivě bezvýchodné situace, aby lidstvo jako celek si samo přálo zavedení NWO, jako jediné možné řešení celosvětové kritické situace zavedením celosvětové „osvícené“ vlády. Smyslem je to, aby NWO nebylo lidstvu vnuceno násilnými prostředky, ale aby se na základě šikovné mediální kampaně stalo požadavkem širokých mas lidí, kteří chtějí hlavně přežít a žít normálně v klidu, míru a s přijatelnou životní úrovní. Nepochybně jsou již připraveni charismatičtí vůdci „lidu“, kteří budou schopni lid dovést k jejich vytouženému spravedlivému klidu a míru.

Obranu proti přírodní katastrofě v jakékoliv podobě a jakkoliv způsobené prostí lidé v podstatě nemají. Mají však možnost nenechat se zatáhnout do předem připraveného plánu následných kroků.

K tomu je potřeba neustále informovat ty, kteří budou ochotni naslouchat a přesvědčovat je o tom, že se v každém případě něco stane a informovat je o tom, co a proč se pravděpodobně stane, aby nepodléhali emocím a zůstali lidmi v tom lepším slova smyslu.

Totální celosvětový hlad může způsobit nejrychlejší redukci obyvatel v poměrně krátkém čase, klidně i o jednu či dvě třetiny. Už současná situace v celosvětovém zemědělství začíná být i bez velkých přírodních či jiných katastrof kritická (např. katastrofální dlouhotrvající sucha i mimo jiné i v tak vyspělém státu jako je Kalifornie).

Je pravda, že mnoho lidí v celém světě drží i velmi dlouhé hladovky (40 a více dní) bez jakýchkoliv zdravotních následků. Je však nutno si uvědomit, že tito lidé většinou již žili zdravým způsobem života a nebyla to jejich první hladovka v životě. Pro lidi, kteří jsou zvyklí na vysokou denní dávku kalorií, cukrů a potravinových toxinů, může být dlouhodobější hladovka i smrtelná a to nejen z důvodů nedostatku kalorií, ale i z důvodů vyplavování toxinů a tím i celkové otravy těla. Tito lidé by mohli zemřít na otravu vlastními toxiny se spolu působícím šokem a strachem z hladu. Dlouhou dobu bez potravin vydrží pouze menší skupiny lidí, kteří jsou na to připraveni, vyživovali se zdravě a pokud možno mají i zkušenosti s hladovkami. V porovnání s nárazovými hladovkami je optimální dávkované hladovění, které život prodlužuje.

Třetí světová válka nemusí být nutně válka mezi národy a státy, ale může se jednat o občanské války po celém světě. Základním motivem toho, co se děje, a že se to děje právě v této době, to znamená v roce 2009 až v roce 2012, je snaha zabránit přechodu do vyššího vibračního stavu vědomí Země, které předvídají mnohé informační zdroje. Jinak světová finanční a hospodářská krize se mohla odehrát klidně před 5 lety nebo za 5 let. Nebyl problém ji vytvořit již dříve nebo ji uměle oddálit.

Je nutné se ptát, proč se děje to, co se děje právě teď, pokud ovšem nevycházíme z názoru, že se vše děje pouze náhodně a chaoticky a finanční a hospodářská krize je hloupá chyba světového managementu, chyba v systému.

Časový horizont událostí, které jsou předpokládané v tomto článku jako možná varianta budoucnosti, je nejožehavější bodem, ale obávám se, že počátek by byl již v době mezi dubnem a zářím letošního roku. Četl jsem nedávno v jedné diskuzi větu „Možná, že se mýlím, ale dělám to nerad“ a asi bych se k tomuto názoru většinou přiklonil. V tomto případě bych se však mýlil rád.

Jaké jsou předpoklady Česka na přežití následujících událostí. Myslím, že relativně dobré. Důvodů vidím více, ale hlavní jsou dva. Prvním je vysoká schopnost improvizace obyvatel této země. Mnozí ještě z dob socialismu jsou schopni i s minimálními prostředky cokoliv vyrobit a vypěstovat. Druhým důvodem (v tomto bodě se mnou asi nebude více lidí souhlasit) je schopnost spolupráce v kritických dobách a určitý často kritizovaný rys, který bych si dovolil charakterizovat jako neochotu k násilnému řešení konfliktů a nižší míry agresivity (míněno převážné části obyvatel). A zase pravděpodobně v rozporu s mnoha, to považuji za klad, dokonce za rys vyšší vývojové úrovně národa. Narazil jsem často v diskuzích na naprosté nepochopení postoje některých bytostí, že raději zemřou než by zabili. Napadá mě v této souvislosti rozdíl určitých principů Starého a Nového zákona. „Oko za oko a zub za zub“ x „Nastavit i druhou tvář“.

Systém neustálého růstu počtu lidí, HDP a všeobecného blahobytu je už z logiky věci v souhrnu všech těchto tří faktorů neudržitelný, pokud bychom nepoužili vize expanze lidstva do celé Galaxie autorů sci-fi. I tato vize však má svůj podstatný nedostatek v předpokladu, že v naší Galaxii nejsou žádné civilizace, a když už jsou, tak na nižší (minimálně technologické) úrovni než lidstvo.

Proto musela přijít změna a ona přichází. Tato změna však nemůže být výhodná pro všechny (minimálně z jejich subjektivního hlediska), tak jako nebyla nikdy žádná významná změna ve společnosti. Z našeho hlediska je důležité, aby byla výhodná pro většinu a ne pro malou skupinu lidí. Všichni jsme svobodné bytosti. Nikdo nám nemůže nic vnucovat, co by bylo v rozporu s naší bytostnou vůlí, i když to tak na vědomé úrovni může vypadat.

Skupina 500 nebo 5000 lidí nemůže vnutit vůli všem obyvatelům Země, pokud by to oni sami nechtěli. Vesmírné zákony tak prostě nefungují. Proto záleží na vnitřním rozhodnutí každého z nás, jaká bude tato změna, bez ohledu na pozemské i mimozemské vlivy. My sami svými vlastními myšlenkami, svými rozhodnutími si tvoříme svojí budoucnost.

K tomu, abychom se mohli svobodně rozhodnout (osvobodit se od určitých dogmat) je potřeba dostatek informací. K tomu by mohl posloužit i tento článek a ostatní informace na Matrixu a podobných internetových stránkách.

Yes, we can (Ano, můžeme)

17.03.2009

Ano, můžeme. Jako název článku jsem si vypůjčil heslo politika, které se stalo velmi známým a populárním. Sice v jeho případě nejsem tak zcela přesvědčen, že je míněno, tak jak se ho snaží většina chápat, protože mě napadají i jiné výklady. Jako například reakce na otázku: „To přece nemůžete udělat (a za „to“ si můžete dosadit cokoliv).“ „Ano, my můžeme (všechno)“.

Jsem si vědom toho, že si mnoho čtenářů může říct, že se opakuji, ale říká se, že opakování je matka moudrosti (i když mě zrovna tento výrok moudrý nepřipadá, spíše bych řekl, že opakování je matka našeho vzdělávacího systému). Kromě toho je určitě více nových čtenářů, nebo čtenáři, kteří mé předchozí články či článek nečetli nebo si je částečně či úplně nepamatují.

Jakožto bezbřehý optimista jsem byl překvapen, když mi bylo řečeno, že můj poslední článek „Jedna z pravděpodobných plánovaných budoucností“ působí poměrně pesimisticky. Proto se to pokusím napravit následujícími řádky.

Články zabývající se současnou světovou situací a možnými budoucnostmi se dělí v zásadě na tři druhy podle toho, co popisují.

1. Všechno je špatně a také to špatně dopadne.

2. Všechno nebo téměř vše je špatné, ale dobře to dopadne,

3. Co dělat, aby to dopadlo dobře.

Zvláštní je, že nejčtenější a nejlépe hodnocené bývají články pod bodem 1. Zřejmě je pesimismus bez naděje oblíbeným životním postojem.

Velká většina lidí je nespokojena se světem, který je obklopuje, a to i ti, kteří zdánlivě mají všechno. To znamená i příslušníci globálních elit nejsou spokojeni se situací na Zemi. Všichni mají určité představy, jak by se situace mohla změnit tak, aby byli spokojeni.

Z tohoto pohledu jsou tři kategorie lidí a každá kategorie má ještě tři podkategorie. Počet příslušníků k určité kategorii a podkategorii je rozložen velmi nerovnoměrně.

1. Příslušníci této kategorii mají představu, že by někdo jiný měl změnit svět k jejich obrazu.

a) Bůh, andělé, případně jiné vysoké nadpřirozené inteligence

b) Mimozemšťané

c) Jiní lidé

2. Příslušníci této kategorii sami chtějí změnit svět

a) Klasickými způsoby používanými v takzvané demokratické společnosti jako jsou volby a změna či vylepšení systému

b) Odporem proti „matrixu“ (určitě ne Matrixu-2001)

c) Zvyšováním frekvence vibrací (jak vlastních, tak i působením na zvyšování frekvence vibrací okolí)

3. Příslušníci této kategorii sami chtějí změnit sebe tak, aby jim okolní svět „nevadil“ a tak přestali být nespokojeni

a) Východním systémem nic nechtít

b) Nebýt závislí na výsledku realizace svých tužeb

c) Co největší izolovaností (není míněna pouze fyzická odloučenost) od „civilizace“

Tento článek je určen pro příslušníky 2. kategorie, kam doufám patří většina čtenářů Matrixu.

Doba je kritická a proto je potřeba činit mnohem více než dříve. Je možné upozornit své okolí na zajímavé články na některých webových adresách, zejména z pohledu toho, co se děje a proč se to děje, což zajímá dnes kdekoho. Proč by měli lidé získávat informace pouze z oficiálních médií.

Já osobně bych považoval za významné a velmi přínosné, aby Matrix týdně nenavštěvovalo 45 tisíc, ale 450 tisíc čtenářů, což by ale již každý aktivní čtenář Matrixu mohl ovlivnit. Musíme mít pouze odvahu a chuť nabízet jiným, že v článcích Matrixu jsou zajímavé informace a nenechat se odradit negativními reakcemi některých oslovených.

V tomto článku bych rád zdůraznil, některé věci, které jsem zmínil již dříve a nedával jsem jim takový důraz a souvislost s dnešní situací.

Principálně není špatná myšlenka sjednocené Evropy, není špatná idea jediné celosvětové vlády, ale podstatné je, jaký těmto formám bude dán konkrétní obsah, čemu a komu budou sloužit. A to, jaký budou mít obsah (a zase se opakuji) záleží jen na nás.

Nikdo nerozhoduje za nás a bez nás. To jsou jenom nám vnucována určitá klišé, nám vnucované postoje pasivity a nevíry ve vlastní síly a možnosti různými náboženskými a politickými ideologiemi a jejich hlasateli. Bohužel tato klišé jsou součástí i mnoha pro-lidsky se tvářících konspiračních teorií (tím nemyslím záměrně manipulující konspirační teorie, které jsou nástroji náboženských a politických ideologií).

My sami svoji vlastní tvůrčí představivostí si tvoříme budoucnost. Proto si neustále představujme to, co chceme, aby bylo, tak jako to dělají ty síly, které my považujeme za negativní.

Světová krize nemusí skončit špatně (co je špatně a co je dobře je velmi relativní a názory na to se budou velmi lišit). Přijdou změny a tyto změny mohou být velmi rozsáhlé a pro mnoho lidí i s velmi nepříznivými důsledky, ale celkový výsledek z pohledu zájmů většiny obyvatel Země (a pohledu zájmů samotné Země) může být pozitivní. A to vše záleží jen na nás. Jen a jen naše mysl stváří denně naši přítomnost a budoucnost.

Mocné jsou egregory, jakožto speciální astrální bytosti, které my živíme svými myšlenkami a které zpětně ovládají naše myšlení.

Egregor je pojem vyjadřující existenci zvláštních astrálních útvarů, které jsou vytvářeny skupinovými představami, idejemi a pocity jako jsou např. náboženské a politické ideje, ale i hromadné všeobecné sklony a názory.

Egregor je tedy astrální reprezentace kolektivní mysli a funguje jako více méně silná astrální bytost, není jen pasivním odrazem toho, co je společné lidským myslím, ale též aktivním činitelem. V tomto smyslu každý jedinec vyznávající nějakou náboženskou, politickou či jinou ideu, je spojen s příslušným egregorem, přičemž toto spojení je oboustranné: jedinec posiluje svou vírou a svými činy tento egregor a naopak je egregorem posilován v této víře a činech.

Vytvářejme si egregor šťastné budoucnosti, egregor daleko lepší společnosti a lepších lidí. Soustřeďme na to svoji mysl, stvářejme tuto budoucnost ve své mysli, chovejme se tak, jako by ta budoucnost již byla. Chovejme se tak sami k sobě, ke svým dětem, k rodinným příslušníkům přátelům i nepřátelům. Jestliže si děti hrají na Jágra nebo Maradonu a napodobují je, aby dosáhli jejich dokonalosti, tak i my si taky můžeme hrát na Ježíše Krista nebo na Buddhu. Děti také nedosahují sportovních kvalit Jágra či Maradony, ale snaží se o to tím, že je napodobují, hrají si na ně. To samé můžeme činit i my, ale musíme si to uvědomit, chtít to a snažit se o to.

A tak jako budeme vytvářet svou myslí egregory lepší společnosti, nevyživujme svými negativními myšlenkami a emocemi egregory systémů založených na strachu, nesvobodě a nedostatku poznání. Ano jsou to mocné egregory, které byly uměle stvořeny k tomu, aby lidstvo udržovaly v nevědomosti a nesvobodě. Většina velkých náboženských systémů jsou takovýmito egregory, které jsou neustále zásobovány ohromnými množstvími energií od manipulovaných lidí. I egregor kapitalismus volného trhu k tomu patří. Tyto egregory se tváří jako věčné, pevné a nezničitelné a tak i působí na ty, kteří je na sebe působit nechají.

Jsou to však jen egregory, které jsme si „sami“ (za nenápadné pomoci určitých sil) stvořili a když je přestaneme vyživovat našimi energiemi, postupně odumřou. Mezi tyto egregory patří i egregor konzumní společnosti s deformovaným výchovným a vzdělávacím systémem a s deformovaným systémem zdravotnictví, jehož hlavním cílem je zisk a ne zdraví.

Lepší společnost je možno stvořit teď hned (není tím míněn časový údaj v hodinách). Záleží jen na nás. To není jen přehnaný optimismus, to je skutečnost, kterou je možno si uvědomit a přijmout za svou a podle toho i jednat.

Určitým předpokladem, i když ne zcela nezbytným, je pochopení, že to, co se děje, není důsledkem neschopnosti vlád, ale skrytým záměrem.

Nedostatek poznání, nedostatek informací neumožňuje svobodnou volbu, protože omezuje výběr možností, které si můžeme zvolit. To je systém, kterým je lidstvo drženo v nevědomosti a tím i v nesvobodě. Mnoho informací a nejen z mainstreamových médií se nám snaží podsunout myšlenku, že už nemáme volbu. Proto je nutné šířit mezi lidmi poznání alternativních výkladů světa a možných pozitivních budoucností.

Na druhé straně i mediální a jiné manipulace lidstvem jsou ovlivňovány strachem, a to strachem ze ztráty moci. A i tento strach, jakožto nedostatek poznání zužuje možnost volby. Proto i čitelnost příštích kroků (ne)mocných a je pro nás „obyčejné“ lidi vyšší a umožňuje tyto kroky do jisté míry předvídat a připravovat se na ně.

Každá entita, každý soubor entit, je polaritní. Nikdy nic nemůže být jen černé nebo bílé. Princip duality stvořeného světa to prostě neumožňuje. Vše má svůj „kladný“ a „záporný“ pól. Mezi všemi národy a rasami světa, mezi příslušníky všech ideologií, všech náboženství (promineme-li extrémní zanedbatelné výjimky) a dokonce všech povolání („u politiků jsem trochu na pochybách“) najdete „dobré“ a „špatné“ (v uvozovkách jsou tato slova z důvodu relativnosti jejich významu) lidi. Proto je reálný předpoklad, že i mezi příslušníky globálních elit jsou „dobří“ lidé. Dokonce myslím, že větší než mezi politiky. Oni se stávají příslušníky globálních elit většinou inkarnací na rozdíl od politiků, kteří se nahoru dostávají politickým bojem, který deformuje i to malé množství lidí, kteří vstoupili do politiky ještě nedeformováni touhou po moci či penězích. Abych nebyl ihned kamenován, tak upřesňuji, že předchozí slova nejsou vztahována na významnou část komunálních politiků zejména menších obcí.

Odložení či zrušení akce radar nemusí mít vůbec ty důvody, které jsou oficiálně uváděny. Protože vývoj současné situace již tak pokročil, že skutečné účely radaru po jeho dostavbě by již ztratily svůj význam, bylo od stavby radaru upuštěno, i když zdůvodňování musí být pochopitelně zcela jiné. Ruská strana věděla o hlavním účelu, a proto se proti němu tolik bránila. Oficiální zdůvodnění odmítání radaru bylo zase pouze zamlžující.

Zdá se podle určitých náznaků, že jedna z připravovaných variant - model plánu s přivítáním jisté mimozemské civilizace, je momentálně méně pravděpodobná. Plán předpokládal přivítání mimozemšťanů s tím, že se jedná o „bohy“, kteří nás stvořili a kteří se vrací, aby nám pomohli a ve skutečnosti se opět ujali i oficiálně vlády na Zemi. Jedním z možných důvodů nerealizace tohoto plánu je důrazný (a zřejmě i mocenskými prostředky podložený) nesouhlas jiných mimozemských civilizací s touto pro většinu lidí nepříliš příznivou variantou.

Média s podporou materialistické vědy a materialistických náboženství (judaismus, křesťanství, islám) se nás neustále snaží přesvědčit, že mysl není ten tvůrčí prvek naší reality, že není tím, co tvoří naší přítomnost a budoucnost. Cílem je nás přesvědčit, že vše je jen hmota a že na naši realitu můžeme působit pouze hmotnými prostředky. Naše mysl je ale mocný nástroj, který v podstatě tvoří naší realitu, což je před námi úmyslně utajováno a maskováno. Jsme neustále manipulováni k tomu, abychom věřili, že hmota se dá ovlivňovat pouze hmotnými prostředky.

Je důležité si uvědomit jednu velmi podstatnou skutečnost. Ve hře jsou daleko mocnější inteligence a energie, než jsou globální elity a mimozemšťané z naší 3D reality, a to i včetně těch pro nás negativních (např. reptiloidních). Tyto mocné inteligence a energie jsou v souladu se zákonem duality pro nás jak negativní tak i pozitivní. Ale vše nasvědčuje tomu, že v současné době a nejbližší budoucnosti ty pozitivní převažují a převažovat budou. A velmi podstatné je, že záleží na nás na lidech, jaké energie si stáhneme do naší reality, do našeho života.

Kdyby většina lidí na Zemi uvěřila tomu, že mohou svou myslí změnit společnost k lepšímu, tak by se tato společnost okamžitě k lepšímu změnila.

Svět je neměnný ve své rozmanitosti a proměnnosti a bezčasovosti. Proto nemůžeme svět změnit, ale můžeme si vybrat pro nás vhodnou variantu obrazu světa existující paralelně s naší přítomností jako svou budoucnost.

Můžeme změnit svůj pohled na svět. A jako v kvantové fyzice pozorovatel experimentu svým pozorováním mění výsledek experimentu, tak i v tomto případě změna pohledu na svět tento svět mění.

Ano, my můžeme.

Podstata základního konfliktu na Zemi nejen v této době

15.04.2009

Původně jsem chtěl napsat na světě, ale protože mi je velmi proti mysli samostřednost lidstva a jeho ztotožňování naší zcela nepatrné části Vesmíru se Světem obsahujícím nekonečné množství vesmírů a dimenzí, název článku jsem opravil. Protože je to však běžně zažité budu nadále používat pojem svět ve smyslu naší Země.

Svět se již nikdy nevrátí do původních kolejí. To, co věděli některé bytosti před 12 tisíci lety, jiné před 15 sty lety, někteří psali a říkali před 10 lety či před rokem, někteří začínají chápat nyní a někteří asi zcela nepochopí, ani když už nebudou žádné koleje ani druh vozidel, co by po kolejích mohl jezdit. Vypadá to, že původní koleje kdesi u obzoru končí a nikdo přesně neví, co je za obzorem. Protože za obzor není vidět, není téměř žádné omezení pro popis toho, co je za ním. Kromě toho se i zcela podstatně liší popis toho, co vidíme v okruhu vymezeném obzorem i směrem do minulosti. A to, co je za obzorem směrem do minulosti, je již předmětem spekulací a manipulací na téměř takové úrovni jako směrem do budoucnosti.

Jaký je současný stav této civilizace (přesněji její převážné části) z mého, jak jinak než subjektivního pohledu? Strašidelných a depresivních vizí naší společnosti na internetu koluje dost a dost a tzv. duchovní či alternativní servery jsou jimi zaplaveny, takže není mnoho důvodů se na toto téma rozepisovat. Přesto bych zmínil v krátkosti tři oblasti, které považuji za důležité.

První oblastí je výchova a vzdělávání.

Současná výchova a vzdělávání provádí pravý opak toho, co by měla. Ubíjí v dětech vše, co si přinesli do nového života a vštěpuje jim dogmata, která jim brání být svobodnými, šťastnými a tvůrčími. Ve škole a často i doma rodiče kladou největší důraz u žáků a svých dětí na to, co jim nejde, místo toho, aby u dětí rozvíjeli to, co jim jde a to, co je baví. Ten tlak je také způsoben systémem přijímání na střední a vysoké školy, kdy špatné známky na základní nebo střední škole z předmětů, které navíc často nemají žádnou souvislost s dalším studiem, bývají nepřekonatelnou překážkou pro přijetí.

Kromě toho jsou na některých vysokých školách předměty, které jsou nepřekonatelnou bariérou pro studenty, kteří jsou jinak talentovaní pro daný obor. Například jsem si jist, že zkouška z matematiky zabránila mnoha talentovaným konstruktérům, technologům, architektům apod. v dalším studiu.

Druhou oblastí je zdravotnictví a péče o tělo a duši.

Kompletní systém tzv. péče o zdraví člověka sestává z mnoha organizací a institucí a lidí, např. ministerstvo zdravotnictví, hygienici, nemocnice, všeobecní a odborní lékaři, lékařská komora zdravotní a nemocenské pojišťovny, farmaceutický průmysl. Jediný, kdo má opravdový zájem na svém zdraví je však jen a pouze ten, který je předmětem této péče. Jediný, kdo má opravdový zájem na zdraví je ten, kvůli kterému zdánlivě celý tento systém funguje. Přesto se ten, který jediný má opravdový zájem na svém zdraví, obrací o pomoc na ty, jejichž tu více tu méně zastíraným zájmem je jejich vlastní prospěch a systém je nastaven tak, že zdraví pacienta to být nemůže a neobrací se na toho, jehož zájem o zdraví je jedině skutečný, a to je na sebe (případně do sebe).

Třetí oblastí je oblast poznání, která se ale částečně kryje i s první a druhou oblastí.

Všechno je jinak. Ano téměř vše, co je ve školních učebnicích a čím jsme denně zaplavováni z médií všeho druhu, je z části nebo zcela jinak. A bohužel vše nasvědčuje tomu, že se nejedná pouze o běžný vývoj poznání lidstva, který ani nemůže být než plný omylů a slepých uliček, ale o cílenou manipulaci. Téměř ve všech vědních oborech zjistíte, že jsou informace, které jsou před veřejností ukrývány, měněny či minimálně nepřesně interpretovány. Netvrdím, že se na tomto procesu podílejí všichni vědomě. To matrix využívá velmi rozličných metod manipulace manipulátory, a to cukru i biče a samozřejmě využití slabých stránek lidských povah. Ukázkovým příkladem je historie a to i velice nedávná. Ale ani věda zdánlivě exaktní jako je fyzika, není prosta obdobných manipulací. To ani nezahrnuji politiku, kde lež je standardně zahrnuta do běžné praxe.

Součástí oblasti poznání je i náboženství a filosofie. Manipulativnost většiny náboženství je zcela zřejmá. Velmi zajímavé z tohoto hlediska je důraz na význam utrpení ve velkých náboženstvích. Nutnost utrpení jako samozřejmá součást života je podporována především křesťanstvím, islámem a judaismem.

Omlouvám se, ale nemohu se ubránit, abych se u náboženství zvané křesťanství nezmínil o tom, co jsem dnes (velikonoční pondělí) slyšel v rozhlase. Při dotaze redaktora na určitou skupinu pravděpodobně křesťansky založených lidí, co dnes oslavují, odpověděl jeden z nich: “Oslavujeme to, že bůh vstal z mrtvých“. Myslím, že pro čtenáře Matrixu je zbytečné komentovat absurditu těchto slov, které však jen dokladují tu manipulaci lidí.

K čemu tyto manipulace slouží? Při určitém nevyhnutelném zjednodušení je možno dojít k závěru, že principem a základním motivem těchto manipulací je zabránit tomu, aby se lidské bytosti inkarnované zde na Zemi mohli probudit a realizovat se v celé své plnosti. Cílem je zabránit, aby lidé pochopili, či nejlépe aby se vůbec neptali, co je podstatou bytí, co nebo kdo je bůh a co nebo kdo je člověk.

Velká většina z nás má běžně za to, že pouze někteří „talentovaní“ a případně „trénovaní“ jedinci jsou schopni dosáhnout takového stavu rozšířeného vědomí, že jsou schopni proniknout pod povrch „matrixu“ a tento svět vnímat takový jako je (samozřejmě v úrovni jaké toho jsou „lidé“ vůbec schopni), včetně sebe samého a role a místa v tomto světě. A takový stav považují za něco mimořádného.

Co když tomu je ale zcela obráceně. Co když po generace trvající manipulací, počínající u mnoha generací předků a pro jednotlivce začínající již samotným narozením a možná již prenatálním životem je nám cíleně bráněno být plnou lidskou bytostí. Bytostí, která je schopna si uvědomit a běžně používat své napojení na univerzální informační pole a své overego. Bytost, která si běžně sebe sama uvědomuje jako součást multidimenzionální bytosti, chápe se jako součást jednoty (různě nazývané Centrální zdroj, Bůh apod.). Bytost, která je schopna díky svému plnému vědomí konat běžně ty samé věci, které obdivujeme u různých mistrů či světců jako schopnosti mimořádné. Bytost, která je schopna běžně dosahovat stavů vědomí, jaké jsou popisovány při použití relativně mimořádných prostředků, jako jsou např. holotropní dýchaní, psychotropní látky, intenzivní meditace apod., či při mimořádných situacích jako jsou např. zážitky blízké smrti. U tzv. přírodních národů jsou tyto stavy považované za normální a běžnou součást jejich života.

I když se to zdá z pohledu běžného člověka téměř neuvěřitelné, ale co když je tomu opravdu tak, že nebýt cílených „pozemských“ či i „mimozemských“ manipulací všeho možného a zdánlivě nemožného druhu, tak jsme plně vědomé lidské bytosti, které mají plně svobodnou vůli a není je možné ovládat ani cestou přímého ani cestou ekonomického či jiného (např. náboženského) donucení. Pak je odpověď po důvodech manipulací celkem jednoduchá.

Cílem je moc, nejsilnější „droga“ vesmíru minimálně tohoto našeho 3D vesmíru. Při analýze současné situace není obtížné dojít k závěru, že to k čemu dochází, ať už si to média nazývají, jak chtějí (krize, globalizace apod.), je koncentrace moci a vlastnictví, což jsou spojené nádoby. Pravděpodobně vážnější problém než je vlastní koncentrace moci a vlastnictví je skutečnost, v čích rukách a k jakému účelu k této koncentraci dochází. Jak jsem již několikráte uvedl, problém není globalizace a celosvětová vláda, ale kdo a s jakým cílem bude vládnout.

To, co považuji za velmi důležité zdůraznit a co mně často chybí v různých analýzách, konspiračních teoriích a návrzích řešení, zejména návrzích nových společenských a ekonomických uspořádání a systémů je časté opomenutí základní veličiny těchto systémů, a to jsou lidi. Žádný sebelépe vymyšlený a navržený systém nemůže a nebude „dobře“ fungovat, dokud nedojde k výrazné změně podstatné (nejsem schopen kvantifikovat, ale rozhodně nemyslím, že by byla nutná většina) části lidstva. Tou změnou je míněna kvalitativní změna jednotlivých lidí a zase pokud bych to měl zjednodušeně vyjádřit, změna spočívající ve zvýšení frekvence vibrací vědomí jednotlivých lidí. Jsem přesvědčen, že k této změně dochází. Otázkou zůstává, zda dostatečně rychle a u dostatečného množství lidí.

Ti, v jejichž zájmu tato změna není, protože by přišli o moc, činí všechny možné kroky proti tomu. Výčet jednotlivých těchto kroků je podrobně podáván v mnoha dalších článcích, takže nepovažuji za nutné je zde opakovat. Všechny kroky však při podrobnější analýze lze redukovat na společného jmenovatele a tím je zúžení vědomí a poznání většiny lidí a tím i možnosti i schopnosti svobodně se rozhodovat. Není lepší řešení pro globální elity než přesvědčit většinu, aby chtěla to co ony. Proto jsem přesvědčen, že další kroky budou takové, aby co nejvíce ovlivnily mínění většiny v jejich prospěch a přesvědčily tuto většinu, že jejich zájmy jsou i její zájmy. Jedny z nejpodstatnějších kroků směřují k zabránění zvýšení frekvence vědomí lidí. Všechny tyto manipulace mohou probíhat za použití velmi jemných sil a prostředků, i když katastrofické stavy způsobené člověkem nebo přírodou mohou být při tom rovněž využity, či navozeny.

Protože ve vesmíru běžně jsou zdánlivě protikladné síly vždy v určité nerovnovážné rovnováze, jsou zde i síly, které naopak napomáhají zvýšení frekvencí jednotlivých lidí. To, že tyto síly pro nás nejsou tak zřejmé a viditelné, což není tak nelogické, neznamená, že nejsou dostatečně mocné.

Polarizace probíhá v celé lidské společnosti a osobně jsem přesvědčen, že i v systému tzv. globálních elit. Určité náznaky signalizují, že došlo k určitému rozštěpeni do dvou částečně protikladných sil, které se neliší tolik základním cílem, ale spíše prostředky jak dojít k tomuto cíli, i když v této souvislosti nelze nepřipomenout známé rčení, že použité prostředky ovlivňují cíl. Zjednodušeně řečeno jedna část by zvolila humánnější prostředky a pro druhou část slovo humánnost nemá žádný praktický význam (kromě možnosti jeho využití pro manipulace). V souvislosti s nehumánností prostředků mě napadla určitá možnost, že akce minimálně některých „bezdůvodných střelců“, kteří postřílí určitý počet zcela neznámých lidi bez zjevného důvodu, může souviset se zkouškami kontroly mysli.

Nelze samozřejmě vyloučit, že i u globálních elit dochází k boji o moc, když situace spěje k tomu, že ten, komu se podaří získat moc, bude mít poprvé v nám (běžným lidem) známých dějinách Země moc relativně absolutní.

Myslím, že stačí pozorovat i pouze naší politickou scénu, abychom vystopovali tento jev. I když mně nyní občas připomínají myšky v bludišti, které se naučily svoji cestu a pak jim někdo přestavěl bludiště. Nebo někdo měl důležitější problémy a přestal je řídit.

To, co považuji za velmi důležité je to, aby alespoň část lidí a alespoň částečně pochopila, co a proč se to děje. Není to jednoduché, protože i v tzv. konspiračních teoriích je mnoho manipulativního. Zejména snahy o negativní programování jsou hojně rozšířeny.

Základní „boj“ neprobíhá v oblasti technologické, ekonomické či politické. Základní „boj“ probíhá o vědomí jednotlivých lidí i lidstva jako celku. Problém spočívá v tom, že si je toho plně vědoma pouze jedna strana (na úrovni naší 3D reality) a této své informační převahy rovněž plně využívá. Kdyby neexistoval internet a staro-novodobé prostředky k rozšíření vědomí, byla by tato převaha takřka dokonalá.

Vše je stále v našich rukách, či spíše našich myslích. Nic není zdaleka ještě rozhodnuto. Budoucnost není dána, budoucnost tvoříme teď.

Proto, nesnažme se zkoumat, jaká bude budoucnost, proto abychom podle toho přizpůsobili svou přítomnost, ale tvořme přítomnost podle toho, jakou budoucnost chceme.

Kosmická hra o Energii a dnešní makrospolečenská i mikrospolečenská situace

28.4.2009

Jednou ze základních charakteristik našeho Vesmíru je Hra o energii. Ze subjektivního hlediska je to pro někoho boj, soutěž nebo práce, pro někoho hra. V podstatě veškeré děje se dají redukovat na proudění energie, a to zdaleka ne pouze děje fyzikální. Celý vesmír je možno vnímat jako přelévání a transformaci energií.

Kosmická hra je hrou o energii, ať již má jakékoliv názvy jako třeba finanční energie, elektrická, magnetická energie, nebo prána či, orgon, ale i sexuální energie atd. Stále se jedná o energii, jejíž základní vlastnosti jsou ve všech jejích formách shodné. Na všechny formy energie je z pohledu jejích základních vlastností a jejího toku možno pohlížet jako na fyzikální veličinu a takto s ní ve své mysli pracovat. Tím se to pro nás stává mnohem pochopitelnější a názornější.

Jednou z podstatných součástí boje o vědomí lidí a lidstva (o kterém jsem psal v minulém článku) je záměrné utajování informace, že energie je ve vesmíru dostatečně mnoho pro každého.

Základní informace o energiích jsou pro lidstvo utajovány a blokovány. Podstata energie a její toky, zejména u finanční energie musí být utajovány, aby si vládnoucí elity zachovaly informační převahu a tím i moc.

Energie je po informaci druhý nejzákladnější pojem. Vědci již prokázali, že hmota jako taková neexistuje, vše se dá redukovat na energii.

Tok energií lze pozorovat v makrospolečenském i v mikrospolečenském měřítku. První fázi se budu věnovat tokům energií v makrospolečenském měřítku a v druhé části v mikrospolečenském měřítku, i když se nedají od sebe oddělovat, protože se prolínají a vzájemně na sebe působí.

Jaké jsou základní formy rozhodujících energií v oficiálně uznávaných (předpokládám, že nejen v nich) známých dějinách lidstva. Bezpochyby energie moci (energie ovládání), finanční a sexuální energie. První dvě energie mají tu mimořádnou vlastnost, že jsou jedna v druhou velmi snadno transformovatelné, až se téměř považují za substituty. Při podobenství k fyzikálním silám bych přirovnal energii moci k magnetismu nebo gravitaci, zatímco energie finanční se blíží svou charakteristikou elektrické energii, kterou lze snadno a rychle přepravovat a měnit na jiné formy energií (např. světelnou, tepelnou, mechanickou). Bez jakýchkoliv pochybností energie moci a finanční energie jsou rozhodujícím silami v dnešní celosvětové situaci.

Oproti dřívější době je transformace energie moci na energii finanční a obráceně podstatně jednodušší než dříve, přestože (nebo protože) máme dnes na rozdíl od dřívějších autokracií ve většině vyspělých zemí demokracii. I když jsem si vědom zjednodušení, kdo se dal v takovém království uplatit, aby se někdo mohl stát králem, nemaje ty správné rodiče? Nebyli voliči ani odborná porota.

Nejsou dnes vhodnější podmínky než kdykoliv v dějinách, aby se moc koncentrovala v několika málo rukou? Vzájemné ovlivňování a transformování energie moci a energie finanční už na základě pouhé logické úvahy vede k synergickému efektu těchto dvou energií a tím jejich koncentraci.

Pro dosažení stavu absolutnosti moci nad společností je rozhodující otázka, jak dalece těchto „několik málo rukou“ pracuje ve shodě. Tito lidé nemusejí mít nezbytně zcela totožné zájmy a cíle (pomíjím v této fázi skutečnost, že je možné, že jediným jejich zájmem a cílem je získání energie moci) ani nemusejí výrazně spolupracovat. Stačí, když jednají ve shodě. Zde jsem využil pojmu obchodního zákoníku a jednání ve shodě znamená zjednodušeně a zkráceně jednání dvou nebo více osob uskutečněné ve vzájemném srozumění za účelem prosazování společného vlivu na řízení.

Když pozorujeme toky energií, kam plynou a v jakém množství, je možno dojít k závěru, že současná finanční krize není nic jiného než přesun finanční energie do těch „několika málo rukou“, aby mohla být, co nejdříve a velmi zásadně koncentrována i energie moci, protože čas a pravděpodobné nastávající události (je naivní pochybovat o tom, že mají podstatně lepší a přesnější informace než my) je ženou do akce.

Když si uvědomíme význam tvrzení, že finanční energie je nyní méně než dříve (jak je nám neustále zdůrazňováno), tak nám z toho plyne, že buď finanční energie se mimořádně a téměř nepozorovaně transformovala na jinou energii, nebo nikdy v předchozí uváděné výši neexistovala. Je možné a asi i pravděpodobné, že platí obě varianty, což však nic nemění na faktu, že se v obou případech jedná o plánované operace a manipulace.

V čem vlastně může spočívat hospodářská krize, když všechny ostatní energie (zjednodušeně by se také dalo označit jako výrobní kapacity) zůstaly nezměněny? Tato společnost již nemůže existovat bez finanční energie jako zdaleka nejvýznamnějšího transformátoru energií a i v dobách finančních krizí působí finanční energie jako transformátor energií. Takže při úbytku toku této finanční energie jsou logicky omezeny i toky energií ostatních proudících celosvětovou (celoplanetární) společností.

Výrazně zbrzdit toky finanční energie je relativně tou nejsnazší formou pro těch „několik málo rukou“ vytvořit hospodářskou a tím pravděpodobně i další krize a výbušné situace. I z těchto uvedených skutečností je zřejmé, že není reálný důvod (z pohledu většiny lidstva), aby kvůli manipulaci s finanční energii byl pro mnoho lidí způsoben nedostatek potravin, energií a dalších základních lidských potřeb.

Sledování toku finanční energie je velmi zajímavé. Jako příklad nám může posloužit úspěšný sportovec na úrovni Nedvěda nebo Čecha. Opět zjednodušuji. Protože jsou jejich příjmy tak velké, že je prostě nemohou utratit, tak je ve velké míře někam ukládají nebo do něčeho investují (míněn nákup akcií, dluhopisů apod.). To znamená, že i u těchto lidí je ve výrazné míře proud jejich finanční energie využíván někým jiným. Nebo je dají na dobročinné účely např. výzkum léčby rakoviny a peníze skončí u farmaceutických koncernů. Všechna tato finanční energie nakonec proudí jedním směrem.

Méně absurdní se mohou možná zdát různá opatření proti finanční krizi (charakterizována asi nejvíce zásadou rozproudit hospodářství obnovou vysoké spotřeby), jestliže předpokládáme, že i jejich tvůrci jsou si vědomi minimálně nepřesnosti nám předkládané teorie krize. Přísloví „Bez peněz do hospody nelez“ platí jen pro prostý neinformovaný lid.

Užitnou hodnotou finanční energie je její snadná transformovatelnost na jinou formu energie. V současném systému civilizace na Zemi se zastavením toku finanční energie, ustávají toky i jiných forem energií, protože tyto energie se mohou transformovat na jinou formu energie podstatně obtížněji než finanční energie a pokud nedochází k jejich transformaci na energii finanční, nemají tyto energie kam proudit.

Se vzrůstající technologickou schopností lidí transformovat různé formy energie na formy energie, které mají užitnou hodnotu pro člověka a se vzrůstajícím počtem lidí schopných realizovat tuto transformaci s vysokým přebytkem celkově transformované „užitečné“ energie proti energii nutné pro vlastní potřebu na Zemi logicky stoupá i celková suma energií s užitnou hodnotou pro člověka a tím i celková suma finanční energie.

Energie transformovaná na finanční je neustále přerozdělována, a to velmi nerovnoměrně ve prospěch těch „několika málo rukou“. Proto také globální elity měly dlouhou dobu zájem na vzrůstajícím počtu obyvatel, protože s tím vzrůstala i jejich finanční energie a vzhledem ke snadné převoditelnosti finanční energie na jakoukoliv jinou energii i moc. Proto také byly lidstvu dány některé doktríny v rámci jednotlivých náboženství (jako je například zákaz používání antikoncepčních prostředků), které vedly k nárůstu populace. Jako většina nepřirozených a násilných opatření i toto vedlo k tomu, že se to vymklo z ruky a planeta je přelidněná, což se snaží řešit opět nepřirozenými násilnými prostředky.

Lidstvo je po dobu, která je delší než by se mohlo na první pohled zdát, mocensky ovládáno vytvářením iluze nedostatku, k čemuž slouží i utajení informace o nekonečném množství energie ve Vesmíru.

Ten, kdo nepociťuje nedostatek, není tak snadno ovladatelný. Toho, kdo pociťuje nedostatek, je možné ovládat právě pomocí naděje na odstranění tohoto nedostatku. Pociťování nedostatku je velmi relativní. Pro někoho jsou to základní potraviny, pro někoho auto, pro někoho jachta na moři a pro někoho atraktivní žena nebo muž. Všechny existující či uvažované systémy uspořádání společnosti (snad jen s výjimkou komunismu a božího království na zemi) počítají s nedostatkem jako hnacím motivem pracovní činností velké většiny lidí.

Každý člověk je transformátorem energií a má schopnost transformovat energie. To je jeho energetický potenciál. Jeho užitnou hodnotou je schopnost použitím vlastní fyzické či duševní práce (vydání vlastní energie) transformovat různé formy energie na energie, které mají užitnou hodnotu pro člověka. Obvykle transformují určitou energii na jinou energii, většinou kvalitativně vyšší, s vyšší informační hodnotou a s vyšší užitnou hodnotou pro člověka.

Tuto vlastní energii (vydanou na transformaci energií) tak transformují na finanční energii, která má tu vlastnost, že je nejjednodušším způsobem přeměny energie bez nutnosti nějakého prostředku, který by tuto změnu energie vykonával (pomineme-li peníze jako prostředek). Proto se jí také od pradávna používá. Získanou finanční energii pak opět transformují na formu energie, které mají nedostatek, nebo přesněji na formu energie, jejíž nedostatek pociťují.

Iluzornost až nesmyslnost našich vzájemných „bojů“ o energie je názorná, pokud jsme schopni přistoupit na fakt, že energie je ve vesmíru pro každého nekonečně mnoho.

Informace o tom, že ve vesmíru je energie nekonečně mnoho, je však všemi možnými zjevnými i skrytými prostředky potlačována. Pro získání a udržení moci je nezbytné vytvořit v lidech představu neustálého nedostatku. Pokud bychom měli pocit, že máme všeho dostatek, není nás čím ovládat. Protože vše lze redukovat na energii, je v nás neustále utvrzován pocit nedostatku energie. V dnešní době je iluze nedostatku energií vytvářena opět velmi intenzivně. Aby se předešlo tomu, že mínění lidí v technicky vyspělých zemích je ovlivněno skutečností, že takovýto nedostatek energií na vlastí kůži nijak zvlášť většina z nich nepociťuje, jsou pilně vytvářeny katastrofické vize budoucnosti spočívající v nedostatku energií, na čemž podílejí nejen vědecké týmy, ale i filmový a televizní průmysl a sci-fi literatura.

Od rozporů a konfliktů na makrospolečenské úrovni se přeneseme na úroveň mikrospolečenskou, která je však pro celkový vývoj na Zemi stejně významná a pro vývoj konkrétního člověka dokonce významnější.

Tak, jako proudí energie společností, tak proudí i v člověku, mezi člověkem a jinými bytostmi navzájem a mezi člověkem a Vesmírem. Naše vzájemné reakce s okolím je možné pozorovat jako předávání nebo výměnu energií. Závažnou chybou je, že toto není ve všeobecném povědomí lidí. Další podstatnou chybou je, že velká nevědomost panuje i ohledně nedostatku energie u člověka, jak se energie a zejména její nedostatek vůbec projevuje, co jej způsobuje a jak tento nedostatek relativně rychle a snadno minimálně zmírnit nebo odstranit.

Velká většina lidí si neuvědomuje, že příčinou jejich špatné nálady či deprese je nedostatek životní energie a tím samozřejmě nezačne pátrat, kde a čím jim byla odebrána. Tím spíše se nesoustředí na získání energie všemi možnými (uvědomělými či neuvědomělými) způsoby.

Pokusím se o podrobný rozbor celého procesu.

Mám rozpor nebo konflikt. Ten spočívá v tom, že skutečnost nebo skutečnosti, tak jak je vidím, jsou v rozporu s tím, jak bych je vidět chtěl. Skutečnosti jsou v rozporu s mojí představou o tom, jak by vypadat měly. Takto vzniklý rozpor či konflikt upoutá moji pozornost a mé vědomí se koncentruje na tento konflikt a předmětem tohoto konfliktu může být v podstatě cokoliv.

Tím tomuto konfliktu posílám vědomě či nevědomě (což je mnohem častější) energii (většinou emoční), což má za následek odliv mé energie a její nedostatek. Naopak realizace skutečnosti v souladu s našimi představami je pro nás příjmem energie nebo alespoň zastavení úbytku energie, kterou jsme zasílali tak, aby se realita shodovala se skutečností.

V okamžiku, kdy začnu pociťovat nedostatek energie (v běžných pojmech mám špatnou náladu, depresi, vztek apod.), snažím se ji logicky doplnit. Koncentrace se přesune na to, jak energii doplnit.

Nejběžnější způsoby doplnění energie jsou

· stravou - získání energie pojídáním nižších bytostí, čímž jsou míněny i rostliny a jejich plody (je možné, že současná obezita mnoha lidí má nějakou souvislost s tím, že soudobý člověk má přes nesporně vyšší životní úroveň více rozporů a konfliktů než dříve, což může být mimo jiné způsobeno i informační explozí a tím i možností více našich představ o skutečnosti)

· odčerpáním z jiného člověka, což se provádí vyžádáním (pláč, a projevy neštěstí) nebo odebráním (hádka, křik, emoční ublížení)

· odčerpáním z jiné bytosti, nejčastěji domácích zvířat (formy jsou stejné jako u lidí), ale i stromů, které tím naštěstí netrpí).

Všechny tyto tři způsoby získání energie však jsou většinou založeny na způsobení konfliktu nového. V případě stravy se jedná převážně o ukončení života nižších bytostí a v dalších dvou případech konflikt spočívá v tom, že vlastní nedostatek energie řešíme vytvořením nedostatku energie u jiné bytosti.

Optimálním způsobem řešení je doplnění energie z „vyšších zdrojů“. Tím mohou býti i některé druhy sportů a pohyb vůbec.

Jak takové situace řešit. Pomiňme pro tyto účely teorii o tom, že se dá přistoupit ke každé situaci tak, že vše je tak, jak má být, takže nemůže vzniknout konflikt. Důvodem pro opomenutí této teorie není její nesmyslnost, ale její nereálnost v běžném životě. Osobně jsem za celý život nepoznal nikoho, kdo by se tím byl schopen řídit vždy a za všech okolností.

Doporučuji zvolit následující postup. Nejdůležitější bodem je bod první, a to je uvědomění si toho, že existující rozpor mezi mými představami a skutečností mi způsobil nedostatek energie. Pokud toto se mi podaří, je šance přistoupit k dalšímu bodu. Tím je hluboký nádech a výdech a minimálně ještě jednou to zopakovat. Přitom se plně koncentrovat pouze na svůj dech po dobu cca 10 vteřin. Samozřejmě nic nového pod sluncem. Stará osvědčená rada „zhluboka dýchat a počítat do deseti“. Každým takovým vědomým nádechem přijímám do svého těla (vědomí) chybějící energii. Po takovém bleskovém dočerpání nejnutnější energie, je vhodné se soustředit již v určitém relativním klidu na další dýchání a přijímání energie, do celého těla nejvhodněji asi třetí čakrou, ale toto může být zcela individuální. Velmi doporučuji provádět, i když na nás někdo řve. Rozpor v tomto případě spočívá ne v předmětu řvaní, ale v rozporu skutečnosti s naší představou, že by na nás neměl nikdo řvát.

Pokud se nám takto podaří provést energetickou obnovu, je vhodné přenést svoji pozornost na podstatu a příčiny konfliktu. Jaká naše představa se nerealizovala a proč se nerealizovala. Toto je nebezpečná fáze, protože se jedná o hodnocení a máme tendenci hledat viníka. Pokud jsme se dostatečně uvolnili a doplnili energii, můžeme často dojít k závěru, že viníkem jsme my, protože naše představy nebyly v souladu s možností, aby tato skutečnost nastala, případně v souladu s možností svobodného rozhodnutí jiné bytosti.

Po tomto rozboru můžeme přistoupit k tomu, že tvůrčí představivostí stváříme svojí současnost tak, abychom dosáhli kýžené budoucnosti. Tato naše kýžená budoucnost by měla, co nejméně ovlivňovat možnost svobodné volby jiných bytostí, je-li to vůbec možné.

Tento postup je vhodné dodržovat a tím se propracovat ze stupně druhého, tj. vnímání karmických zákonů jako činitele, který nás silně ovlivňuje, na stupeň třetí, kde již nejsme tak svazování karmickými příčinami a následky a kde se vědomě zapojujeme do tvůrčího procesu přítomnosti. Je to proces uvědomování si a poznání.

Lidé si uchovávají teplo pod peřinou tím, že se zachumlají. Jsou lidé, kteří provádí celoživotní zachumlávání, tj. chrání si energie pouze pro sebe. Proces zachumlávání není procesem získávání energie, ale je procesem ochrany existující energie pomocí ochranné vrstvy, tak aby ji nemohl čerpat nikdo jiný. Důvod – podlehli iluzi o nedostatku energie a neumí doplňovat energii z „vyšších zdrojů“ a nepochopili, že energie musí proudit.

Pro mnoho lidí je základním důvodem (v podstatě v převažující míře neuvědomovaným) pro pořízení si zvířete možnost čerpání energie z těchto zvířat, která ji většinou ráda z lásky k lidem poskytují.

Příjem energie většinou není vědomým procesem. Lidé většinou nepřijímají potravu vědomě proto, aby dočerpali životní energii, ale uvědomují si, že mají hlad nebo chuť, popřípadě, že je čas k jídlu. Energie se může získávat při vdechování prány, zpěvu, tvůrčí činnosti, sportu, pohybu apod. Ideální sporty pro dobití životní energie jsou takové, které vytváří podmínky pro hluboké dlouhé, pravidelné a rytmické dýchaní a tím i hluboké vtahování prány.

Společenský systém je v podstatě souhrn pravidel upravujících proudění a transformace energií.

Skutečná změna společnosti (k lepšímu) však může nastat pouze tehdy, změní-li se lidé. Žádný sebelepší systém nemůže vyřešit současné základní lidské rozpory, dokud systém bude vědomě zneužívat část lidí k tomu, aby pomocí finanční energie a energie moci nerovnoměrně přerozdělovala ve svůj prospěch energie s užitnou hodnotou pro člověka.

A nyní je právě šance na změnu. Na změnu alespoň většiny z nás. Neměli bychom ji propást zbytečnou osobní pasivitou, případně pesimismem a rezignací. Toto není výzva k boji s vnějším nepřítelem. Vítězství v boji zakládá pouze nový konflikt. Toto je výzva k vlastní transformaci.

Ostatně, kdyby se to tady a teď nepovedlo, bude se nám to hodit příště.

Teorie rozvětvující se budoucnosti

19.05.2009

Nejen na tzv. alternativních internetových stránkách jsou ohledně budoucnosti Země a lidstva rozvíjeny dvě základní polaritní teorie. Jedna je pesimistická (pro mnoho lidí realistická) a jejím základem je zavedení NWO a zotročení lidstva různého stupně dle míry pesimismu (či informovanosti) autora. Druhá je optimistická (pro mnoho lidí utopická) a jejím základem je postoupení Země a lidstva do vyšší dimenze či na vyšší vibrační úroveň. Tato varianta také zahrnuje sjednocení celého lidstva, ale na zcela jiné úrovni a principech.

Základním rozdílem bude typ hry. V nízko-vibrační variantě se bude jednat v zásadě o hry s nulovým koncem a ve vysoko-vibrační variantě o hry s nenulovým koncem. Zjednodušeně hra s nulovým koncem je hra, kdy já získávám, když jiný ztrácí a hra s nenulovým koncem je hra, kde získáváme oba (všichni).

Na základě některých informací jsem došel k názoru, že by se tyto teorie nemusely jednoznačně vylučovat, jak by tomu zdánlivě napovídala logika věci a pokusil jsem se je skloubit v teorii relativně novou. Ke svému mírnému překvapení jsem zjistil, že z mého zorného úhlu se mi jeví tato nová unifikující teorie logická a jaksi i „spravedlivá“. Pojem spravedlnosti je samozřejmě velmi relativní a tak jen zdůrazňuji, že se jedná o můj úhel pohledu.

Předložit k této teorii jakékoliv důkazy zřejmě nelze. Dle mého názoru však je velmi problematické předložit k jakékoliv teorii pro všechny nepochybné důkazy. Sám pro sebe jsem si definoval to, co je pro mě pravda. Pravda je pro mě to, co zapadá do mozaiky mnou přijímaných skutečností.

Pro mnoho lidí je pravda to, co řekne nebo napíše jejich autorita. Tou autoritou může být jejich vůdce, farář, papež nebo uznávaný politik. Předpokládám a doufám, že důvodně, že hlavním zájmem čtenářů Matrixu jsou nové informace. Kdo chce pravdu, musí do kostela nebo se podívat na televizní zprávy. Kdo hledá nové informace, které by pro něj byly zajímavé z pohledu doplnění jeho mozaiky poznání, ten navštěvuje Matrix či podobné webovské stránky.

Důkazy neexistují. Náš mozek vnímá svět tak, jak ho chce vnímat a ne takový jaký je. Toto je možno dokumentovat na pokusech prováděných s brýlemi, které pokřivují úhly. Pokud si tyto brýle nasadíte, vidíte svět pokřivený, zkreslený. Pokud brýle nosíte neustále několik dní, mozek vše zkoriguje a vy vidíte svět jako normálně. Pokud si opět po několika dnech brýle sundáte, vidíte opět svět pokřivený a trvá opět nějaký čas, než začnete vidět zase normálně.

Většina lidí považuje jako důkaz pravdy to, že něco viděli. Přitom si neuvědomí, že nevědí, co vlastně vidí. Vidí jen to, co jim dovolí jejich mozek vnímat. K tomuto jevu bylo provedeno mnoho experimentů. Upozorňuji, že se jedná o nejnižší čistě materiální úroveň poznání a proto je nutno takto na tyto informace pohlížet.

Stvořený svět i náš Vesmír skýtá nekonečné a neomezené možnosti různých variant minulosti, přítomnosti i budoucnosti. Zkusme připustit i tu možnost, že náš Vesmír umožní realizaci obou uvažovaných variant budoucnosti. Jejím předpokladem je, že kolem roku 2012 nastává určité časoprostorové okno, které je specifické tím, že se budeme moci svobodně rozhodnout pro „svou“ variantu budoucnost bez ohledu na situaci, která právě je, relativně bez ohledu na rozhodnutí ostatních. V této době by došlo k rozvětvení naší reality na dvě paralelně se vyvíjející odlišné budoucnosti (přítomnosti). Tyto dvě nové paralelní reality by se s postupujícím časem od sebe kvalitativně vzdalovaly.

V jedné z paralelních realit by s postupujícím časem docházelo k plánovaným i neplánovaným krizím a zavedení NWO, včetně určité míry zotročení lidstva s možnou účastí mimozemských „temných“ sil a energií. Tím by došlo k posupnému snižování celkové frekvence vibrací Země a lidstva a pravděpodobně i ke katastrofám zemského a možná i vesmírného původu. Myslím, že není nutné do detailu tuto variantu popisovat, protože nejen Internet a sci-fi literatura a filmy je plné těchto pochmurných vizí, ale dokonce i tzv. vědecký svět těmto negativním vizím věnuje mnohočetné články a studie.

V druhé z paralelních realit by s postupujícím časem docházelo ke zvyšování vibrací a posléze ke kvalitativní změně a skoku na vyšší úroveň frekvence vibrací (skoku do vyšší dimenze či hustoty, jak je to uváděno). I v tomto případě existuje mnoho popisů naší pro změnu šťastné budoucnosti pocházejících většinou z channelingů s vyššími či mimozemskými inteligencemi.

Neprovedl jsem sice žádný ani minimální průzkum, ale odhaduji, že počet článků věnující se negativní budoucnosti vysoce převyšuje počet článku věnující se budoucnosti pozitivní, což se obávám, je bohužel fenomén asi zcela běžný a pravděpodobně i manipulovaný ve smyslu úmyslného negativního programování. Ještě nápadněji se tento nepoměr projevuje u diskuzí k těmto článkům, kde diskuze k negativním verzím budoucnosti mnoho násobně převyšuje diskuze k článkům s verzí pozitivní.

Co považuji za velmi významné je to, že každý by v tomto pojetí měl svobodnou volbu zvolit si svou variantu budoucnosti. Nemyslím, že by si to bylo možno představit tak, že volba bude prováděna obdobně jako zaškrtnutí jedné z variant na volebním lístku. Mnoho lidí učiní tuto volbu nevědomě. Už jen z toho důvodu, že se nedozvědí, případně neuvěří, že by k nějakému rozvětvení reality mohlo dojít. Mnoho lidí nechce znát pravdu. Oni se vyhýbají informacím, které by jim mohly otevřít oči, protože by se jim mohl zbořit jejich svět.

Volba bude prováděna celkovým postojem, myšlení, jednáním a činy jednotlivých lidí. Dalo by se to také formulovat tak, že si lidé vyberou takovou variantu, se kterou budou rezonovat, variantu, která bude odpovídat frekvenci vibrací jejich vědomí.

Možná bychom byli překvapeni i tím, kolik lidí i s dostatkem informací by volilo variantu NWO. Jedná se tu o určitou obdobu situace ve filmu Matrix, kdy je možno si vybrat mezi modrou a červenou pilulkou. Osobně se domnívám, že minimálně 60% by volilo modrou pilulku a setrvání v matrixu. Všichni budeme mít na výběr mezi modrou a červenou pilulkou. Možná také budou na výběr i růžová nebo fialová a budoucností bude na výběr i více než dvě.

Rozhodující nebude pouze naše „duchovní úroveň“, ale to jaký svět si vybereme. To, jaký svět si vybereme, je samozřejmě do značné míry ovlivněno naší úrovní poznání, naší duchovní úrovní. Naše rozhodnutí může být ovlivněno i tím, s kým chceme žít, případně komu chceme pomáhat. Ukázkovým příkladem může být milující matka, která se rozhodne zůstat se svými dětmi, aby jim mohla pomáhat.

Možná jedním z rozhodujících hledisek je míra touhy po svobodě, a to nejen vlastní ale i ostatních bytostí a touha po poznání. Vlastní absolutní svoboda však může být chápána i jako absolutní moc nad ostatními.

Mnoho lidí bude chtít zůstat v matrixu, protože po svobodě netouží. Oni by nevěděli co s ní. I ve filmovém Matrixu jeden člověk zradí, protože dává přednost jistotě „matrixu“.

Řešení dle mého názoru spravedlivé pro všechny. Pro každého by se tak realizoval svět, který by si vybral. Každý by si prožil ty principy, které si prožít chce či které si prožít má.

Neznamená to, že ten, kdo se rozhodne pro nižší vibrační úroveň, bude a priori nešťastný a opačně, že ten, kdo se rozhodne pro vyšší vibrační úroveň, pak bude a priori šťastný.

Svět nižší vibrační úrovně by si vybralo i mnoho těch, co si myslí, že si zaslouží, aby trpěli, kteří touží trpět.

Principiálně v horizontu 5 let není jednoznačné, že lidstvo, které postoupí se Zemí na vyšší vibrační úroveň, se musí mít materiálně podstatně lépe. Rovněž tak není jednoznačné a ani pravděpodobné, že by většina lidí v té temnější variantě musela strádat fyzicky a materiálně. Pokud pomineme možnost třetí světové války či přírodních katastrof, není v zájmu mocných, aby lidé měli nízkou životní úroveň, která by mohla přispívat k vytváření revolučních nálad. Jinou otázkou je redukce počtu obyvatel, kdy by se ale z pohledu jedince jednalo o strádání krátkodobé či relativně malé.

Ve filmu Matrix si snad jen Neo byl schopen uvědomit (alespoň tak jsem pochopil určitý náznak na začátku třetího dílu), že únikem z jednoho matrixu pouze postoupil do matrixu vyšší úrovně. Unikl z jednoho matrixu pochopením principu jeho fungování. Na začátku třetího dílu se Neo ocitá na chvíli mimo oba matrixy. Nejsem si ale jist, zda to tak i tvůrci filmového Matrixu chápali, či dokonce zamýšleli. Dle konce třetího dílu bych soudil, že ne.

Zrovna tak je nutno si uvědomit, že přestup na vyšší vibrační úroveň je „pouze“ přestup do matrixu vyšší úrovně. Součástí každé kosmické hry na reinkarnace je určitá úroveň matrixu.

Jedním ze základních principů matrixu vyššího řádu je uvědomění si tohoto matrixu, a to, že jsme jeho součástí. Velká většina lidí si dnes neuvědomuje, nebo nechce připustit, že jsou součástí matrixu.

Tato varianta vývoje rozvětvené budoucnosti se z mého pohledu jeví i jako spravedlivá, protože každý si může vybrat. Naše vědomí, přesněji koncentrace vědomí mysli, zůstane v té variantě budoucnosti, kterou si vybereme.

Na každém z nás je, jakou si vybereme budoucnost. Všechny naše současné myšlenky a činy jsou zároveň i volbou budoucnosti. Někteří z nás budou mít i tu možnost provést tuto volbu vědomě.

Čas - největší mystérium

02.06.2009

V této akcelerující době jsem si udělal odbočku od soudobých problémů a věnoval se otázce takřka čistě filozofické a pro běžný život téměř bezvýznamné, i když si myslím, že jakékoliv poznání není nikdy bezvýznamné a je možné, že to nejpodstatnější co si odneseme z tohoto života, se nebude týkat našich momentálních starostí. Doufám též, že tento článek bude rovněž odpočinkem od většinou negativních informací.

Na počátku možná všech mých článků je otázka. Dalo by se říct, že správně položená otázka je téměř to nejdůležitější. Když už otázka existuje, dají se sbírat informace ať už v oblasti smyslové či mimosmyslové, vytvářet logické konstrukce a pak to vše se pokusit zkompletovat do pokud možno homogenního celku, jehož výsledkem by měla být odpověď na původní otázku. Není ani tak neobvyklé, že článek obsahuje více variantních odpovědí a je na čtenáři, aby si zvolil tu, se kterou nejvíce rezonuje. V dosavadních článcích se mi vždy nějakou uspokojivou (z mého úhlu pohledu) odpověď najít podařilo, a proto jsem i článek zaslal.

Tento článek je výjimkou, protože je také pokusem o souhrn informací, ale výsledkem jsou nezodpovězené otázky a paradoxy. Je možné, že se jedná o takové mystérium, které nám bude umožněno pochopit až na vyšších vývojových stupních, nebo se rozumem vůbec tato otázka pojmout nedá. Je rovněž možné, že odpovědi existují již na této úrovni a já jsem se s nimi pouze nesetkal, i když jsem se o to opravdu upřímně snažil a nevěnoval jsem tomu, tak málo času.

Už na samém počátku svého poznávání v oblasti duchovních nauk a filozofií, jsem narazil na logický rozpor v tvrzení mnoha „duchovních mistrů a guruů“ a vytvořil jsem si proto pro ně kontrolní otázku. Zpočátku jsem hlavně chtěl znát odpověď a později to pro mě byl test jejich úrovně. Otázka zněla: „Jako základní smysl lidského života a reinkarnací je udáván vývoj. Jedním z dalších základních tvrzení je, že čas neexistuje. Neumím si představit vývoj jinak než jako rozdílný stav v po sobě jdoucích časových okamžicích. Jak to tedy je?“ Tuto otázku opravdu doporučuji jako test. Jedna z odpovědí byla, že čas tam nahoře (míněno asi mezi životy) běží jinak. Jeden z tehdy velkých mistrů, i mediálně z TV známý, mně na přednášce na tento písemný dotaz odpověděl třemi nesrozumitelnými větami, které neměly s předmětem nic společného a posléze dokončením: „Však vy mně rozumíte“. Nikdy jsem nedostal ani trochu srozumitelnou a logickou odpověď.

Zjednoduším-li základní postoje k otázce času, zůstanou mi tři základní varianty.

- Lineární čas

- Cyklický čas

- Čas jako takový neexistuje

Pochopení principu lineárního času asi nebude dělat nikomu žádný zvláštní problém, protože se víceméně shoduje s naší dennodenní realitou. Slovo víceméně v předchozí větě je z toho důvodu, že dle teorie relativity může ubíhat i jinak než známe z naší zkušenosti.

Ani princip cyklického času není tak úplně vzdálen našim běžným zkušenostem, protože stále se opakující časové cykly s obdobným průběhem a s určitými časovými úseky těchto cyklů, které mají stejnou nebo obdobnou kvalitu (rozednění, setmění, nov, úplněk, jaro, léto, podzim, zima) jako je např. den, lunární měsíc a rok se setkáváme rovněž stále.

Výrazně těžší (je-li vůbec možná) je představa, že čas neexistuje, že vše se děje současně.

Jsou teorie, které tuto představu přibližují. Čas je možno chápat podle některých teoretiků jako čtvrtou prostorovou dimenzi.

Naše vnímání času pak není nic jiného než náš způsob vnímání čtvrté prostorové dimenze.

Na této představě je možné založit model pro pochopení toho, co je z pohledu našich zkušeností nepochopitelné, tj. že minulost, přítomnost a budoucnost existuje současně.

Stačí si pouze představit svět, kde je dvoudimenzionální prostor a třetí dimenzí je čas. To je běžně používaný postup, jak vysvětlit některé principy vícedimenzionálního světa na modelu prostoru (popř. časoprostoru), který má o jednu dimenzi méně.

Při pohledu na obrázek je pochopitelné, že pozorovatel, který je mimo tento časoprostor může vnímat najednou minulost, přítomnost i budoucnost. Na tomto modelu lze pochopit tvrzení některých náboženských a esoterických nauk, že vše existuje a děje se současně.

 Srozumitelným modelem pro pochopení skutečnosti, že vše existuje současně, je rovněž film. Tento příklad je možná názornější, protože je na něm možno ukázat i víceúrovňovost pohledů.

Prvním pohledem je pohled filmové postavy v ději, která není schopna vnímat film jako iluzi, ale vnímá ji jako skutečnost.

Druhým pohledem je pohled herce, který hraje jednu z rolí filmu. Ten je schopen vnímat iluzornost postavy, kterou hraje, ale většinou již nevnímá film jako celek (vycházím z předpokladu, že není zároveň režisérem).

Třetím pohledem je pohled diváka, který se dívá na film. Ten je schopen vnímat jeho iluzornost a chápat celý příběh, ale vnímá ho v čase, postupně.

Čtvrtým pohledem je pohled na celý film najednou, pohled na rozložený celuloidový pásek se všemi okénky filmu, se všemi obrázky v jediném "časovém okamžiku".

V tomto případě pozorovatel vnímá to, co je v běžícím filmu přítomnost, současnost a budoucnost najednou. V jeden "časový okamžik" vnímá najednou všechny jednotlivé body času a děje. Pro takového pozorovatele čas v námi běžně chápaném pojetí neexistuje, je vlastně čtvrtou prostorovou dimenzí.

Jedním z paradoxů času je, že my jako bytosti jsme z jednoho zorného úhlu věční a z druhého podléháme vzniku, změně a zániku (nejen změně formy).

Z logiky věci vyplývá, že když jsem „teď“ (a o tom nemá smysl pochybovat, protože pak ztrácejí smysl jakékoliv úvahy a vlastně by ani neměl kdo pochybovat) a není nic jiného než „teď“, jsem stále. Jako podobenství pro snadnější pochopení bych zde opět využil film. Jednotlivá postava se vyskytuje pouze v některé části filmu, ale při pohledu na rozvinutý pásek filmu ji vidíme stále, i když zdaleka ne na všech okéncích filmu.

Vše se děje současně, minulost budoucnost i přítomnost. Jenže, co to znamená, že se něco děje. To je změna stavu. Každé sloveso v nezáporné podobě vyjadřuje pohyb v čase. Jak se však může něco změnit, jestliže čas neexistuje. Změna stavu není nic jiného než změna informací. Když si představím to naprosto nejjednodušší, tak si představím zcela kompletní svět jako vše co existuje (v jakékoliv formě či dimenzi, veškerou minulost přítomnost i budoucnost), který obsahuje 1 bit. Pokud se má něco dít a použijeme opět tu nejjednodušší variantu, 1 bit přibude. Jestliže však 1 bit přibyl, nastává rozpor. V minulosti byl 1 bit a v přítomnosti máme 2 bity. Když jsme vyšli z premisy, že „náš svět“ je kompletní a tudíž zahrnuje, jak minulost, tak i přítomnost, tak tento „náš svět“ obsahuje 3 bity.

I když si dokážu představit, že vše již existuje a je neměnné (proč ne v rozsahu nekonečna) a naše vědomí pouze „klouže“ po neměnném bytí, tak stále mi tu zůstává něco, pro co používáme výraz čas.

Z těchto důvodů pro mě čas zůstává stále největší a neřešitelnou záhadou. Věřím, že jednou (třeba tam nahoře) pochopím (budoucnost se děje teď, takže už jsem pochopil a jen o tom nevím).

Voda – zázračná tekutina

11.06.2009

Voda je zázračná látka, ale my k ní většinou přistupujeme jako k té nejobyčejnější věci. Když pominu její zcela zvláštní fyzikální a chemické vlastnosti, které ani ještě všechny nebyly zcela objasněny, tak její všemi uznávanou nejzázračnější vlastností je to, že je nositelkou života. Skoro by se dalo říct, že zde na Zemi je to život sám. Do budoucna může být i vzácná, dokonce jsou předpovědi, že příští války nebudou o ropu, ale o vodu.

Přes všechna uznání, které se jí dostává, stále není dostatečně ohodnocen její význam a zejména ne z pohledu jejího komplexního působení na kompletní děje na Zemi, na celé životní prostředí a tím i na nás.

Přesto, že zejména japonský vědec Masaru Emoto vykonal v této oblasti vodě velkou propagaci (tento článek byl do určité míry inspirován jeho dílem), stále je voda z pohledu svého komplexního působení nedoceněna.

Voda je ceněna pro svou schopnost spolupůsobit při růstu téměř všeho živého, při tvorbě elektrické energie a mnoha dalších pro lidstvo velmi důležitých užitkových funkcí. Například v poslední době se na internetu objevily informace, že 1 barel vody obsahuje tolik energie jako 1000 barelů ropy a existují technologie, jak tuto energii uvolnit. Běžně je však téměř zcela opomíjena její schopnost fungovat coby energeticko-informační nosič. Tato její unikátní vlastnost výborného nosiče energií a informací je na jedné straně tj. v případě pozitivních energií a informací zcela nedostatečně využívána a na straně druhé tj. v případě negativních energií a informací takřka úplně opomíjena. A to ještě tam, kde k tomuto zanedbání nedochází, což bývá u přírodních národů, je tento jejich někdy až posvátný přístup k vodě zesměšňován. Přitom dle mého názoru je posvátný přístup zcela na místě.

Dnes se mnoho lidí zajímá o chemické složení vody, obsah baktérií a mikrobů ve vodě, zda je měkká či tvrdá apod., ale téměř nikoho nezajímá, jaké energie a informace nese. Přitom se nemusí vůbec jednat pouze o vodu, kterou pijeme přímo nebo ve formě čaje, kávy, limonád, minerálek, ale i v pivu a jiných nápojích. I potraviny, které vaříme ve vodě, přejímají energie a informace ve vodě obsažené. A tyto energie a informace jsou roznášeny do celého těla. Běžně známé jsou léčivé až zázračné účinky energií a informací obsažené v různých posvátných pramenech a studánkách.

Principiálně se jedná stále o stejný nedostatek. Jsme tak naučeni (spíše zmanipulováni) přímým či skrytým materialistickým názorem, že uznáváme pouze ty informace, které pocházejí z výsledků měření, vážení nebo chemického rozboru. Mechanicko-materialistický přístup nám brání v přístupu k někdy mnohem důležitějším informacím.

Bylo by zajímavé, kdyby byla k dispozici technologie umožňující rozbor energeticko-informačních hodnot vody. Pak by opravdu mohlo být pozoruhodné porovnat vodu ze studánky s vodou z vodovodu. Takový rozbor vody z vodovodu by mohl mít i následující podobu.

Předmětná voda obsahuje:

- 5% energie smrti

- 30% energie strachu

- 25% energie agrese

- 20% energie chaosu a disharmonie

- 20% energie neutrální

Samozřejmě je tento (zcela bez jakýchkoliv experimentů a znalostí vymyšlený) příklad rozboru vody hodně přitažený za vlasy, totálně negativní a v této podobě se snad ani nikde nevyskytující (i když stoprocentně bych si tím jist nebyl).

Přesto by byl zajímavý test, jak by lidé reagovali, kdyby takovýto rozbor vody z jejich vodovodního kohoutku obdrželi černé na bílém s razítkem Okresní hygienické stanice. Téměř nepochybuji, že by většina začala hledat nový zdroj nejen pitné vody, ale i vody na vaření a možná i omývání obličeje, či čištění zubů. Ale protože jim takovýto rozbor nikdo černé na bílém nedá a věřit nějakým šarlatánům, co si říkají senzibilové, přece nemohou, tak se zajímají pouze o ten chemický rozbor (jehož správnost a přesnost a význam pro zdraví člověka také může být diskutabilní).

Vím, že každý nemá snadný přístup k vodě ze studánky nebo vlastní studně, ale přesto velká většina lidí dá přednost vodě z veřejného vodovodu před vodou z vlastní studně, protože co když v té jejich studni jsou nějací mikrobi či něco podobného a přece si nebudou nechat dělat rozbor každé 3 měsíce, aby měli jistotu. A tak lidé dávají přednost vodě, která pochází ze zdroje, který je již sám o sobě znečištěn nejen chemicky, ale i energeticko-informačně, což je možno vidět na obrázcích Masaru Emota. A tato voda prochází mechanicko-chemickými procesy čištění, kdy dochází k dalšímu rozbití jakékoliv původní informace, kterou voda získala při svém očistném procesu průchodu zemskými energiemi a informacemi, takže její energeticko-informační hodnota je v nejlepším případě nulová. Mám-li použít příměr, je to jako když někdo surfuje po Internetu a vybírá si to, co bude číst podle toho, zda jsou písmenka bílá na modrém nebo černá na bílém (nechci zpochybňovat, že to pro někoho má význam např. z pohledu únavy očí) a nezáleží na obsahu textu.

Kolik lidí dává přednost koupání ve svých aseptických bazénech a do obyčejného rybníka by v životě nevlezli a přitom netuší, jak plaváním v rybníce se může člověk pročistit auru tak, jak v bazénu s mrtvou vodou, jejíž již původně nízká energeticko-informační hodnota je ještě rozbíjena neustálými průtoky čisticími filtry a dodávanou chemií, nikdy ne. Na to, aby člověk pocítil ten rozdíl mezi rybníkem nebo řekou a bazénem nemusí být ani příliš senzibilní. A to už vůbec nemluvím o moři. To mi rozum zůstává stát, když slyším, jak lidé přijedou k moři a pak se koupou v chlorované „sladké“ vodě v bazénu 100 m od moře.

Ale i s vodou z vodovodu se dá pracovat, dá se na ní působit a dá se pročistit. Stačí chtít. Když si uvědomíme, že lidské tělo je tvořeno především vodou a že se dá logicky předpokládat, že voda obsažená v lidském těle přijme energie a informace z vody, se kterou se dostáváme do styku, ať už formou pití, přijímání potravin či koupání, tak snadno pochopíme, že tyto energie nás nemohou neovlivňovat. Tak, jak je známo, že člověk může působit pozitivně mentálně na zvířata či rostliny a dokonce i neživé věci jako stroje (zejména počítače), zrovna tak je možno pozitivně působit i na vodu a ovlivňovat tak její energeticko-informační hodnotu.

Země má úžasnou schopnost vodu očistit od negativních energií a informací, kterýni lidstvo většinou nevědomě vodu znečisťuje. Když si uvědomíme, kolik negativních a disharmonických energií a informací voda nabere při svém průchodu „civilizací“ a jak se k nám vrací ze studánek neuvěřitelně čistá a energeticky pozitivně nabitá, tak musíme konstatovat, že se opravdu jedná o zázrak.

Voda má pro Zemi obdobný význam a funkci jako krev pro nás a naše tělo. Rozvádí energie a čistí celý organismus Země. Je pravda, že i mnoho lidí se i vůči svému tělu a krvi chová docela macešsky, ale přece jen mají jakési povědomí o tom, co ji neprospívá a v omezené míře se snaží těmto špatným vlivům vyhnout. Bohužel u vody toto povědomí takřka zcela chybí (neuvažuji zde přístup tzv. domorodých národů, kde toto povědomí většinou je). Proto bychom se měli snažit zacházet co nejlépe nejen s vodou, co k nám přichází, ale i s vodou, co od nás odchází.

Zda, jak a proč byla cíleně zdiskreditována myšlenka komunismu, jako pokusu o spravedlivé uspořádání společnost.

13.06.2009

Vývoj současné společnosti dospěl do stádia, kdy je víceméně zřejmé, že v dosavadní podobě a s dosavadním převládajícím systémem a nazývejme ho třeba volně-tržní kapitalismus, nemůže dlouhodobě přežít. Dokonce doba jeho dalšího trvání je uváděna již i jen v rocích. Na tom se shoduje mnoho komentátorů současné situace a zdaleka ne jen pouze z pozic autorů konspirativních či alternativních teorií. Základní otázka tak pro většinu z nich zní: “Co bude následovat?“ Jaký to bude systém a jak bude vypadat? Zvláštní že. Není to tak dlouho, co budoucnost současného systému nevypadala tak černě a krátkodobě.

Jestliže na jedné straně tápeme v tom, co bude, zdá se, že prognostici mají většinou jasno v tom, co nebude. Nebude stávající kapitalismus volné soutěže, která už ovšem dávno není volná a nebude socialismus či komunismus. Tyto dva pojmy jsou tak často zaměňovány a systematicky mateny, že raději uvádím obě varianty. Tento článek nastiňuje jako jednu z možných variant důvody a příčiny, které k tomu vedly. Vypadají sice velmi konspirativně ale celkem logicky.

Nutným předpokladem dále uváděné hypotézy je připuštění možnosti takové skutečnosti, že vývoj současné civilizace a lidské společnosti je plánován na dlouhé roky dopředu a dle plánu ovlivňován či dokonce určován k zajištění sledovaného cíle. Z toho se dá vyjít při zamyšlení nad tím, zda, jak a proč byla cíleně zdiskreditována myšlenka komunismu, jako pokusu o spravedlivé uspořádání společnosti.

Otázku „zda“ nelze hodnověrně doložit nebo to neumím pro nedostatek relevantních informací a tak záleží na čtenáři, jak si odpoví na základě předložených hypotéz o tom „jak“ a „proč“.

Takže nyní se budeme věnovat otázce „jak“.

Jak nejjistěji zdiskreditovat nějakou myšlenku, teorii či nápad? Provést experiment za takových podmínek, kdy je v podstatě vyloučeno, aby výsledek byl úspěšný, i když teoreticky je jakoby vše v pořádku. Mimo jiné je to nejčastěji používaný způsob k diskreditaci senzibilů na veřejnosti.

Zdá se, že přesně takový způsob byl zvolen k diskreditaci komunismu jakožto jedné z forem spravedlivého uspořádání společnosti.

Jaké byly nastaveny podmínky experimentu „komunismus“, aby výsledek byl zaručeně neúspěšný? Musíme oprávněně předpokládat, že architekti těchto plánů a experimentů jsou vysoce inteligentní bytosti, které vše řeší komplexně.

První je vždy myšlenka, v tomto případě idea komunismu s jeho teoretickými základy. Aby myšlenka zaujala lidi všech úrovní, musí mít svou relativně vysokou vnitřní logiku a být pro společnost přitažlivá. Musí však obsahovat i zakomponované chyby, aby nemohla být úspěšná.

Myšlenka spravedlivého uspořádání společnosti provází lidstvo celou jeho historii a je pro něj stále přitažlivá. Jen názvy se liší - demokracie, utopie, království boží na zemi, komunismus apod. Bylo třeba jen vymyslet něco nového, co by se lišilo od do té doby především náboženských představ a vycházelo již z nejnovějších technologických, ekonomických a filozofických poznatků. A marxismus byl na světě. Přitažlivý bezesporu pro mnoho lidí byl a do dneška je a ne zcela bezdůvodně, pokud odhlédneme od názorů zkreslených prizmatem negativních skutečností s reálným socialismem. Připomínám například známé rčení Winstona Churchilla:“ Kdo v mládí nebyl komunista, nemá srdce, kdo jím zůstal ve stáří, nemá rozum.“ Mnoho zanícených antikomunistů (neříkám, že všichni) znají podstatně lépe ty negativní zkušenosti z reálného socialismu než teoretické základy komunismu.

Vysoká propracovanost učení a vnitřní logika je také víceméně nezpochybňovaná.

Jaké chyby byly zakomponovány, aby výsledek byl negativně ovlivněn?

Jako podstatné se zdá Marxovo pokřivení základní myšlenky spravedlivého uspořádání společnosti dialektickým materialismem, což mělo za následek absenci duchovního aspektu v tomto systému. Marx jakoby v opozici vůči náboženským představám obrátil nadřazenost ve vztahu vědomí – hmota. Tím se dosáhlo toho, že se vše koncentrovalo na materiální stránku věci a filozofickou manipulací byly potlačeny aspekty nemateriální a výrazně zbrzděn duchovní vývoj jednotlivých lidí a celé společnosti.

Žádný systém nemůže optimálně fungovat, pokud k tomu nemá lidi, kteří jsou schopni ho realizovat. Potlačením duchovnosti a důrazem na materiálno se tak bránilo a zabránilo možnosti duchovního vývoje společnosti, pro který by jinak socialismus měl prostředky. Jedině vysoká duchovní úroveň společnosti a jednotlivců může zajistit spravedlivé uspořádání společnosti a její řádné fungování. Proto byl bůh vytlačen na periferii jakožto berlička pro slabé, nedostatečně informované a nedostatečně inteligentní. Víra v boha byla opět velmi rafinovaně zdiskreditovaná formou kritiky křesťanského boha a to ještě v jeho zkarikované podobě, s kterou je pro inteligentního a o věci přemýšlejícího člověka opravdu těžké se ztotožnit. S jinou formou boha a alternativním paradigmatem jako je například filozofie Paula Bruntona vlastně běžný člověk ani neměl možnost se seznámit. To se v Česku podařilo překonat až po roce 1989. Ale myslím, že i v nesocialistickém tzv. západním světě došlo k rozvoji představ o bohu nezdeformovaném církevní podobou křesťanství až koncem šedesátých let a na vyšší úrovni až v devadesátých letech minulého století.

Důraz na rozvoj výrobních prostředků a socialistické morálky pak při působení přesahujícím více generací vykonal své a rovněž byly využity všechny negativní rysy běžných soudobých lidí anebo alespoň jejich větší části.

Dalšími podmínkami, které měly zajistit neúspěšné výsledky, byly místo a čas realizace experimentu. Proto byl experiment započat v v Rusku, tj. v zemi, která pro to v dané době absolutně neměla vhodné podmínky. Stav společnosti a rozvoj výrobních prostředků zdaleka neodpovídal ani Marxovým výchozím předpokladům a v době, kdy se dostala do země, kde by pro to při určitém vývoji podmínky být snad mohly, tj. v Československu, tak už základní teze byly totálně zdeformované, což je proces potkávající snad všechny ideologie a samostatná cesta nebyla realizovatelná. A pokud se tato možnost objevila, byla v roce 1968 tvrdě potlačena bez viditelného odporu západních zemí resp. jejich vedoucích představitelů. Aby to zapadalo do hypotézy, jež je předmětem tohoto článku, tak se spíše jednalo o výslovný, i když neveřejný souhlas. Další významné země, kde se experiment realizoval, byly asijské země, kde podmínky se od těch výchozích v Rusku ve své podstatě nelišily nijak zásadně. V případě zemí jako je Čína, Vietnam či Korea mám však určité pochybnosti i v rámci této konspirativní hypotézy, zda tyto země byly součástí původního plánu.

Další a možná nejdůležitější otázka zní „proč“.

Odpověď by mohla být i tato. Jasným a jednoznačným cílem v rámci této konspirační hypotézy je zavedení NWO. K tomu je potřeba zdiskreditovat a destruovat kapitalismus, aby vznikla poptávka po něčem novém, co nebude obsahovat chyby předchozích systémů a odstraní zcela zřejmé nedostatky současné civilizace. Kdyby však nejprve nebyla zdiskreditována myšlenka jakéhosi spravedlivého uspořádání společnosti a můžeme tomu říkat třeba komunismus, po destrukci kapitalismu by se logicky objevovala poptávka po takovémto uspořádání společnosti.

Proto bylo s experimentem komunismus započato tak brzo, a to hned ze dvou důvodů. Jedním byl čas začátku jako nevhodná podmínka experimentu a druhým důvodem bylo, aby myšlenka komunismu byla zdiskreditována již před diskreditací kapitalismu. Tak, aby bylo možno jakoukoliv ideu či diskuzi na téma spravedlivého uspořádání společnosti snadno, jednoduše a rychle odmítnout s tím, že se jedná o komunismus, u kterého se přece jasně prokázalo, jak je defektní. A u nějž je možno předhazovat utrpení a smrt mnoha milionů lidí, které způsobil. Snadno a bez problémů a bez potřeby jakékoliv logické argumentace se tak utlučou jakékoliv argumenty snažící se ukázat nové možnosti alternativní k současné formě kapitalismu.

Slovo komunismus nebo komunista je už v dnešní době v podstatě nadávka. Stačí se i jen zmínit, že by bohatství mohlo být přerozdělováno mezi lidi rovnoměrněji a už má autor nálepku komunista. Jak geniálně jednoduché zakončit jakoukoliv diskuzi na toto téma. Stačí se podívat do některých diskuzí na téma „rovná daň x progresivní daň“.

Tato manipulace je tak rafinovaná, že ji neprohlédnou ani velmi inteligentní lidé, zcela zaslepení svým posvátným antikomunismem, kteří nejsou schopni a samozřejmě ani ochotni si uvědomit, jak jsou manipulováni. A dokonce i někteří z nich jinak duchovně a demokraticky založení lidé se s posvátným zápalem zúčastní tohoto honu na čarodějnice a cítí se povinováni tak činit pro blaho lidstva a přehlížejí, že s vaničkou vylévají i dítě. Jako jednoduchý příklad uvádím scifi román „Mlhovina v Andromedě“. Tento román, který jako jeden z mála popisuje pozitivní vizi budoucnosti lidstva, je zatracován s tím, že je to propagace komunismu. Bohužel je velmi těžké přesvědčit lidi o tom, jak moc byli a jsou manipulováni.

Na závěr Vás možná napadá myšlenka - jak může někdo plánovat a pracovat v časových úsecích, jež výrazně převyšují délku lidského života či dokonce několika generací. Aby autor mohl být už definitivně označen za šíleného konspirativci, je tu varianta. Celý tento velký experiment je řízen za spolupráce či pod vedením entit, jejichž délka života nebo existence v naší nebo poblíž naší 3D reality výrazně převyšuje délku života lidského.

Manipulace a manipulátoři

16.06.2009

Slovo manipulace a manipulátoři se vyskytuje poměrně hojně a už nejen na internetu. Dokonce i pan Hájek z Hradu věnoval svoji knihu manipulaci mainstreamových médií. Protože se obávám, že stále přesto všechno jsou ještě rozsah a hloubka toho, jak jsme záměrně a dlouhodobě manipulováni poměrně dost podceňovány, pokusím se oblasti manipulací zkompletovat a jednotlivé oblasti popsat. Již zpočátku uvádím, že pro níže uvedené hypotézy neuvádím žádné důkazy, takže některým diskutérům ušetřím čas, protože nemusí tím pádem následující neprůkazný „blábol“ číst.

Účelem není v žádném případě strašení a vyvolávání negativních energií, ale jen a pouze předání (pro někoho) nových informací. Jen ten, kdo má dostatek informací se může rozhodovat svobodně. Jen ten, kdo ví, že je manipulován, má šanci této manipulaci nepodlehnout.

Jednodušší by asi bylo konstatovat, v které oblasti nejsme manipulováni. Ale protože pak bych musel prohlásit, že o žádné takové oblasti nevím, byl by konec článku a mnoho nových informací k „rozšíření svobody“ bych nepřinesl. Proto se soustředím na zcela určitě neúplný výčet dle mého názoru podstatných manipulací.

Jednotlivé oblasti manipulací se navzájem prolínají, doplňují a vytvářejí tak synergické efekty, takže je rovněž někdy obtížné určitý druh manipulace zařadit do některé z oblastí. Jednotlivé manipulace jsou vytvářeny tak sofistikovaně, že buď samy o sobě či ve spojení s jinými jsou schopny realizovat i více cílů.

Nelze rovněž zapomenout i na tu skutečnost, že manipulováni jsou i téměř všichni manipulátoři, a to manipulátory vyšší úrovně.

Základní formou manipulace je zatajování a zadržování informací, podávání polopravdivých či nepravdivých informací.

Zřejmě prvotní formou manipulace je výchova a výuka, mimo jiné i jako způsob snižování obranyschopnosti proti všem dalším manipulacím. Současná výchova a výuka provádí pravý opak toho, co by měla. Ubíjí v dětech vše, co si přinesli do nového života a vštěpuje jim dogmata, která jim brání být svobodnými, šťastnými a tvůrčími. Vycházím z předpokladu, že narozené dítě ještě nemá v plném rozsahu zablokované vnímání (smyslové i mimosmyslové). Toto nezablokované vnímání je postupně deformováno stálým tlakem obecně přijatých dogmat, až je u dítěte dosažen stav, kdy už některé jevy nebo skutečnosti prostě není schopno vnímat. Toho je dosahováno formou, způsoby a obsahem výchovy a výuky. Pro jistotu uvádím (což platí i pro další oblasti manipulací), že se to týká velké většiny společnosti a ne všech. Takřka všichni manipulátoři jsou k těmto manipulacím sami zmanipulováni vlastní výchovou a výukou a mnozí z nich mají ty nejlepší úmysly a snaží se dokonce jednat v souladu s posledními poznatky klasické vědy (manipulace vědy patří do jedné z dalších oblastí).

Základním cílem těchto manipulací je vychovat lidi, kteří mají sníženou nebo žádnou obranyschopnost proti dalším manipulacím, lidi, jejichž pokud možno veškerý energetický a tvůrčí potencionál bude (většinou s jejich plným souhlasem) využit ve prospěch systému za takových podmínek, které jsou výhodné pro systém a hlavně pro ty, co jsou na vrcholu pyramidy. A manipulace je mnohdy tak dokonalá, že mnozí z těchto lidí za udržení takovéhoto systému i bojují. K otázkám výchovy a výuky připravuji samostatný článek, ve kterém bych se tomuto tématu věnoval podrobněji.

Další oblastí je oblast ideologií a pod tento pojem zahrnuji filozofické a náboženské systémy. Převážná většina hlavních náboženství a filozofií ovlivňujících větší skupinu lidí je manipulací, jejímž základním cílem není nic jiného než moc a peníze pro manipulátory. Cílem této manipulace je nám zabránit být plnou lidskou bytostí, která je schopna si uvědomit a běžně používat své napojení na univerzální informační pole a své overego. Bytostí, která si běžně sebe sama uvědomuje jako součást multidimenzionální bytosti, chápe se jako součást jednoty (různě nazývané Centrální zdroj, Bůh apod.).

Těmito ideologiemi jsme cíleně manipulováni do role těch, kteří za prvé nejsou schopni rozeznat, že jsou manipulování a za druhé ochotně podléhají víceméně dogmatickým pravidlům a „zákonům“ (božím i světským), jejichž dodržování však vyhovuje (přináší užitek) zejména těm, jež jsou na vrcholu pyramidy. Za obzvláště manipulativní považuji ty ideologie, které kladou důraz na utrpení ať už v tomto životě či po smrti (peklo) a odměnu za dodržování ideologií stanovených pravidel slibují takřka výhradně po smrti (ráj).

Hlavním důvodem ukřižování Ježíše bylo to, že hlásal rovnost všech lidí a ukazoval lidem pravou podstatu života, bytí a boha, což výrazně negativně ovlivňuje možnosti manipulace lidmi.

Novodobější ideologie bývají zaměřeny na vytváření iluze nedostatku. Ten, kdo nepociťuje nedostatek, není tak snadno ovladatelný. Toho, kdo pociťuje nedostatek, je možné ovládat právě pomocí naděje na odstranění tohoto nedostatku. Pociťování nedostatku je velmi relativní.

Jeden z hlavních atributů těchto ideologií je permanentní boj proti všem ostatním ideologiím uměle vytvářející rasovou, národnostní a náboženskou nenávist mezi lidmi, mající za následek všechny války, jakožto součást základního cíle každé ideologie, kterým je moc.

Třetí takovou zásadní oblastí je věda. Jak jsem už na začátku uvedl, že některé oblasti se prolínají, tak tato oblast se prolíná s oblastí předchozí, protože často se nejedná o vědu (v původním slova smyslu), ale daleko více o ideologii, čehož je klasickou ukázkou Darwinovy evoluční teorie. Obávám se, že přívrženci této teorie by se asi podivili, kdyby se tu ukázal Darwin a vyzbrojen současnými poznatky by ji jednoznačně odmítl.

Jak námi může věda manipulovat? Třeba taková historie tam se to zdá jasné. I když u ní je možno pochybovat, zda se jedná o vědu, když ji píšou vítězové, Ale jak přírodní vědy?

Začneme ale tou historií (včetně přilehlých oborů jako je archeologie), protože tam je manipulace nejzřetelnější. Je nám předkládaná zčásti nebo zcela zkreslená představa o minulosti, a to nejen o civilizacích starších než sumerská, ale dokonce i o událostech starých méně než 20 let. Jsou nám vědou předkládány matoucí představy o tom, kde a jak jsme se tu vzali, kdo nebo co jsme a proč tu jsme (což se prolíná s předchozí oblastí).

Přírodní vědy jsou všechny založeny na přísně materialistickém principu, takže nám neumožňují poznání skutečného stavu věcí, což by přispělo k lepšímu poznání a tím i větší svobodě jednotlivých lidí. Objevy a vynálezy z mnoha oblastí jsou nám zatajovány, aby lidstvo mohlo být udržováno v závislosti na manipulátorech vlivem nedostatku (zejména energie) a aby byl maximalizován jejich zisk.

Ekonomie a sociální vědy slouží někdy i nepokrytě k manipulaci směřující k oddanosti vládnoucího systému, jakožto nejlepšího možného systému.

Čtvrtou oblastí je manipulace mainstreamových médií. Také by se dala nazvat manipulace deformací obrazu přítomnosti, na rozdíl od předchozí oblasti, která by se dala formulovat jako manipulace obrazu minulostí a budoucností. Tato oblast se částečně překrývá s mnoha dalšími oblastmi, protože slouží i jako forma a prostředek manipulace ostatních oblastí. Manipulace sloužící především politickému systému. Začnu ukázkou.

Nadpis článku na internetových stránkách zní:

„STEM: Kalouskovu novou stranu by mohlo volit 40 procent lidí“

Text článku, který už je v rozporu s nadpisem:

„Téměř 40 procent lidí nevylučuje, že by v říjnových volbách do Poslanecké sněmovny dalo hlas nově vzniklé straně TOP 09. Vyplynulo to z bleskového průzkumu agentury STEM pro Českou televizi“.

„Správně“ položená otázka STEMem. Zdůrazňuji, otázka nezní:

„Budete volit TOP 09?“

Otázka zní:

„Vylučujete, že byste volil TOP 09“.

A máme podle průzkumu předpoklad, že by až 40% voličů mohlo volit TOP 09. Jaký je závěr. Voliči v žádném případě se nemusíš bát, že by tato strana nedostala alespoň 5% a že by tak tvůj hlas mohl připadnout částečně tomu, koho zvolit vyloženě nechceš. Vol TOP 09!

Základním způsobem manipulace v této oblasti je informace o konfliktu. Většina konfliktů je záměrně zavádějícím způsobem formulována jako konflikt dobra a zla. Černobílé vidění konfliktů směřuje k tomu, abychom se v daném konfliktu přidali na stranu, kterou jako bílou označil ten, kdo informaci o konfliktu přináší. K tomu v mnoha případech stačí jediná věc, a to označit jedny z aktérů konfliktu (namátkou např. fašisty, komunisty, nacisty, teroristy, náboženské fanatiky, extrémisty všeho druhu apod.) za síly temna.

Běžnému čtenáři či posluchači pak již stačí udělat logický, a tím kdo informaci podává většinou i zamýšlený závěr, že když jedna strana jsou síly temna, tak druhá strana jsou síly světla a dalším logickým krokem je, že my samozřejmě musíme podpořit síly světla.

Pátou významnou oblastí je péče o zdraví lidí.

Kompletní systém tzv. péče o zdraví člověka sestává z mnoha organizací a institucí a lidí, např. ministerstvo zdravotnictví, hygienici, nemocnice, všeobecní a odborní lékaři, lékařská komora zdravotní a nemocenské pojišťovny, farmaceutický průmysl. Jediný, kdo má opravdový zájem na svém zdraví je však jen a pouze ten, který je předmětem této péče.

Všem ostatním jde o peníze a manipulátorům ještě navíc o manipulaci, která slouží k závislosti na systému, k maximalizaci zisků a v poslední době se zdá směřovat i k redukci počtu obyvatel. Karma žádného z vědomých manipulátorů ve všech oblastech není zrovna záviděníhodná, ale manipulátory v této oblasti opravdu lituji. Všechny oblasti se navzájem prolínají a doplňují, ale tolik utrpení způsobovaného s „ušlechtilými“ záměry způsobuje snad už jen manipulace v oblasti ideologií. Základem současného systému zdravotní péče je léčit. Už z principu jím není zdraví člověka, protože pak by celý tento systém včetně všech jeho součástí neměl opodstatnění a mnoho lidí, kteří jsou součástí tohoto systému, by přišlo o práci a o peníze. Paradoxně lékaři se těší velké vážnosti a povšimněte si, kolik se jich prosáklo díky tomu úspěšně do politiky. Ač z osobních důvodů nerad (nejsem léčitel ani nemám mezi příbuznými léčitele), ale nemohu z tohoto systému vyjmout zcela ani léčitele. Velmi zdůrazňuji na tomto místě, i když se to týká všech oblastí, že není v žádném případě účelem tohoto článku napadat konkrétní lidi a jejich morální a charakterové vlastnosti, ale jen a pouze ukázat podstatu a principy manipulace.

Šestou významnou a v mém výčtu poslední oblastí manipulací je umění. Umění bývalo sice zároveň často i prostředím, kde se líhly revoluční myšlenky, ale v dnešní době tato jeho funkce značně ustupuje do pozadí.

V nedemokratických zemích slouží umění nepokrytě především k podpoře a oslavě vládnoucí ideologie, tj. jak politického tak i náboženského systému (materialismus je rovněž jedna z forem náboženství).

V tzv. demokratických zemích je manipulace rafinovanější, ale cíl je víceméně podobný.

Již jsem několikrát uvedl, že nevěřím, že filmy jako např. Vesmírná odysea 2001, ET, Blízká setkání třetího druhu, Starwars, Startrek, Pán prstenů, Harry Potter, Matrix apod. byly natočeny a uvedeny do kin náhodně bez souhlasu či pokynu vrchních manipulátorů. Film Matrix učinil pro rozšíření myšlenky mezi běžné lidi, že vše kolem nás je pouze iluze mnohem více než všechny filozofické a náboženské knihy vydané do té doby. Vhodně natočená duchařská komedie seznámí s možností života po smrti daleko širší okruh lidí než knihy Raimonda Moodyho.

Analýza toho, co se nám snaží přímo i podprahově sdělit velkorozpočtové a velkoziskové filmy by byla opravdu velmi zajímavá a možná, že bychom se o nám plánované budoucnosti dozvěděli víc než z kdejaké konspirační teorie.

Jsem si vědom, že kdyby tento článek měl být důkladnější analýzou manipulací, musel by být podstatně rozsáhlejší a byl by výrazně náročnější na čas autora. Záměrem však bylo pouze upozornění na komplexnost a všestrannost manipulace lidstvem pro ty, kteří si tuto komplexnost a všestrannost zatím plně neuvědomují.

Otázkám, kdo provádí tyto manipulace a k čemu slouží, se věnuji ve svých dalších článcích, (jako mnoho dalších autorů) a proto zde tyto úvahy nejsou uvedeny.

Úrovně a roviny poznání (vědomí, bytí)

22.06.2009

Informační exploze nás zasáhla plnou silou. Informace všeho druhu se na nás valí ze všech stran a médií. Jen namátkou uvedu několik příkladů. Finanční a hospodářská krize, prasečí chřipka, různé přírodní a lidské katastrofy, nové poznatky vědy, rozvoj a objevy nových technologií (overunity zařízení, antigravitace, různé zbraňové systémy pro ovlivňování lidské mysli, ovlivňování počasí apod.), NWO, UFO, mimozemšťané, Annanuki, Nibiru, duchovní vzestup Země, reinkarnace, Mayské kalendáře, rok 2012, nové náboženské a filozofické koncepty podporované často i novými vědeckými poznatky atd. Jak se v tom všem orientovat a jakou základní metodu analýzy těchto informací zvolit. Jak se orientovat v informacích, které jsou zdánlivě protichůdné nebo rozporné, když nám jakási intuice nebo pro nás nepochybné autority naznačují, že obě či více těchto zdánlivě rozporných informací jsou pravdivé.

Za prvé, což je dnes téměř nejtěžší, je třeba se pokusit odfiltrovat informace, které jsou snahou o manipulaci.

Ještě relativně snadné jsou informace pocházející z mainstreamových médií, což jsou především noviny a televize. Zde je vzhledem k finanční náročnosti realizace takovéhoto média a díky tomu i složení vlastníků a informační politiky pravděpodobnost „alternativních“ informací takřka nulová, takže snad s výjimkou sportovních zpráv je možno předpokládat, že se jedná o některý ze stupňů manipulace téměř vždy.

Skoro by se dal doporučit návod, jak si utvořit vlastní názor, který by se mohl blížit skutečnosti, a to vzít názor z oficiálních médií a dát k němu opačné znaménko. Zdá se to přehnané a nelze to aplikovat vždy, ale myslím, že je to určité vodítko. Při tom je vhodné si vždy uvědomit staré známé a v poslední době opět hodně používané „cui bono“ – v čí prospěch. Například stačí prolétnout (číst nedoporučuji) hlavní deníky a ihned víte koho určitě nevolit, jak to bylo s 9/11 apod. Pokud chceme předjímat tendence mocných, stačí sledovat média. Paradoxně by se dalo říct, že pro nás je vodítkem pro rozhodování opak toho, co tato média propagují a doporučují. Dokonce i velmi často v tom, co je pro nás zdravé a nemusí se jednat pouze o placenou reklamu.

Výrazně obtížnější je situace na Internetu, kde je nejen spolutvůrci nejnižšího matrixu vytvořeno mnoho polopravdivých a zavádějících konspiračních teorií a informací, takže je téměř nemožné vybrat si z toho množství, když ne pravdivé, tak alespoň informace přínosné pro konkrétního opravdu hledajícího. I mnoho opravdu o pomoc druhým upřímně se snažících „informátorů“ k tomuto zahlcení přispívá. A jsem si vědom, že se to může týkat i mých článků. Proto vždy uvádím, že se jedná pouze o náměty k zamyšlení.

Zde jsou asi jen dvě možnosti. Věřit některé autoritě, kde jsme měli jakousi možnost ověřit si její dosavadní věrohodnost anebo věřit své intuici a logice včetně dosavadních zkušeností. Z množství informací, které nás obklopují, si vybíráme (vědomě či podvědomě) některé, které se nám pak skládají do naší mozaiky vnímání světa (smyslového i mimosmyslového). Ty informace, které se do naší mozaiky nehodí, pak považujeme za nepravdivé, nebo nevěrohodné

Za druhé se jedná o vnímání úrovně poznání (vědomí, bytí), z které je nám informace poskytována, což je hlavním předmětem dnešního článku. Pro lepší pochopení odkazuji na teoretický základ uvedený v článku „Elegantní bůh (2)“ z 31. 5. 2009 zde na Matrixu.

Dříve byly pro normální lidi roviny poznání takřka sjednoceny do jedné úrovně. Věda a náboženství byly téměř jednotné a nerozporné. Dalo by se zjednodušeně říct, že byly vnímány pouze dvě roviny. Bůh jako samostatná od všeho oddělená entita jako stvořitel a hlavní hybatel a stvořený svět.

Dnes je situace i pro běžného člověka (ovšem z kategorie hledajících) podstatně komplikovanější. Když vše zase velmi zjednoduším, dají se úrovně poznání roztřídit přibližně na 5 stupňů.

1. Absolutní mysl, Absolutno, Transcendentální Bůh

2. Světová mysl, Stvořitel, stvořený svět

3. Duch, vyšší světy, vyšší dimenze,

4. Duše, astrální svět, 4 dimenze, reinkarnace

5. Tělo, časoprostor, hmota, 3D realita, Vesmír

Tyto škatulky jsou zde zejména pro názornost, pro jednodušší pochopení toho hlavního, co chci sdělit, takže rozhodně není nutno polemizovat s obsahovou náplní jednotlivých škatulek.

Je reálný předpoklad, že toto dělení úrovní se takto jeví nám z 5. úrovně. Z 3. a 2. úrovně se pravděpodobně svět jeví jako jednotný a rozdíly úrovní nejsou viditelné. Jediná možnost jak se o tom přesvědčit je dostat se do stavu natolik rozšířeného vědomí, že vědomí se stává vědomím těchto úrovní. Problém zůstává, že vjemy z těchto úrovní jsou velmi obtížně přenositelné do naší úrovně vědomí a víceméně nesdělitelné. Znázornit by se to snad dalo na teorii, která je v současné době uváděná i zde na Matrixu, že náš svět není nic jiného než „počítačová“ simulace nějaké vysoké inteligence. Programátor vnímá tuto simulaci jako jednotný celek (jednu počítačovou hru) se stanovenými algoritmy a pravidly, i když je tam zakomponována naše 3D realita, mimozemšťané, astrální svět, andělé a vyšší dimenze a vysoká inteligence, která z pohledu účastníků 3D reality představuje to, čemu běžní věřící říkají bůh, protože je vybaven (naprogramován) takovými „zázračnými“ možnostmi ovlivňování všech prvků této simulace. Trochu od věci mě napadá myšlenka, že takovéhoto boha naprogramoval programátor k obrazu svému a díky tomu, již nemusí do této Kosmické hry nijak zasahovat a může se pouze bavit výsledky tvůrčí aktivity simulovaných bytostí.

Nyní je situace odlišná od relativně nedávné doby, protože těch úrovní je několik a je nutno se v nich orientovat a rozlišovat je, jinak dochází k nesmyslným rozepřím a diskuzím a nepochopení, i když pouze zdánlivých rozporů.

Problém současného převládajícího paradigmatu je v tom, že uznává pouze 5. úroveň a není tak nejen ochoten, ale ani schopen diskutovat o argumentech z vyšších úrovní.

Totéž se však dá říct i o dalších „věřících“, kteří jsou schopni akceptovat 4. úroveň možná spolu s 2. úrovní, ale již ne další a tak ulpívají na dogmatech, která z pohledu logiky, případně informací z vyšších úrovní se jeví neudržitelná.

Klasická ukázka je zdánlivá rozpornost vývoje prostřednictvím reinkarnací a neexistence času. Pokud se na tento zdánlivý rozpor nepodíváme z pohledu 2. úrovně je v podstatě nemožné ho pochopit.

Proto je nutné si vždy uvědomit, z které úrovně informace přicházejí a podle toho s nimi pracovat a porovnávat je s informacemi jinými a posuzovat tak i jejich rozpornost s těmito jinými informacemi. Kromě více úrovní jsou tu i paralelní roviny jedné úrovně např. ekonomika, politika, věda, rozvoj technologií. Pochopení vyšší úrovně umožňuje sjednocení těchto paralelních rovin nižší úrovně. Na obrázku je velmi jednoduchý model úrovní a paralelních rovin pro snazší představu.

Velmi často se stává, že i autor určité alternativní či konspirační teorie se v rámci jedné úrovně poznání zcela věnuje jedné rovině poznání a ostatní roviny nebo informace z jiných rovin opomíjí, o informacích z jiných úrovní poznání ani nemluvě, což je často způsobeno tím, že jiné úrovně nezná nebo je neuznává. Mnoho lidí se dostává do určité schizofrenické situace, protože nerozumí všem těm zdánlivým rozporům mezi jednotlivými klasickými, alternativními a konspiračními teoriemi. To má bohužel někdy za následek, že zbytečně některé, popřípadě všechny, zavrhne

Protože nejlépe se věci vysvětlují na názorném příkladu, pokusím se o to na tom, co většinu lidí nejvíce zajímá, a to je hodnocení informací z naší současnosti a očekávané nejbližší budoucnosti. Opět se jedná o alternativní pohled (alternativní k pohledu podávanému médii) na situaci a pouze o příkladný souhrn hypotéz. Účelem v tomto případě není ucelený přehled všech známých variant, pohledů a teorií, ale náhled na jejich určitou hierarchičnost. Takže není ani kladen důraz na přesné zaškatulkování jednotlivých fenoménů.

Jednou rovinou první úrovně poznání jsou finanční a hospodářská krize (možná i prasečí chřipka) a celková ekonomicko-politická situace ve světě s jejich odůvodnění podávaném v médiích.

Další rovinou jsou skutečné důvody, tj. umělé vytvoření této krize globálními elitami za účelem vytvoření NWO, redukce obyvatel.

Další rovinou stále v rámci jedné úrovně poznání je účast a zájem tzv. negativních mimozemšťanů (reptiloidní formy) na těchto akcích a cílech a na druhé straně účast tzv. pozitivních mimozemšťanů (Galaktická federace) s opačnými záměry.

Zde se musím částečně zastavit, protože sám pojem mimozemšťan je často používán, aniž je uváděno, z jaké úrovně poznání je tento termín chápán. Pod pojmem mimozemšťan jsou totiž chápány jednak entity z naší 3D reality, ale také bytosti z „vyšších dimenzí“ a někdy dokonce

i astrální kvazi bytosti. Například pod pojmem Annanuki jsou uváděny jednak obyvatelé Nibiru, ale i entity ze 4. či 5. dimenze.

Jednou rovinou druhé úrovně poznání jsou vlivy energií přicházejících z kosmu, vlivy dané časovými cykly jako jsou předvídané mayským kalendářem či astrologií. Rok 2012 může být i součástí cyklu, který je mimo rámec naší 3D reality. Není důvod, proč by i vyšší dimenze nemohly být uspořádány fraktálně a mít své cykly, které však nejsme z naší 3D reality schopni objevit, i když na ni mají vliv.

Další rovinou druhé úrovně poznání jsou vlivy astrálních entit či entit 4. dimenze nebo vlivy bytosti Země (teorie Gaia).

Třetí úrovní poznání jsou vlivy vyšších inteligencí z vyšších dimenzí (nad úrovní 4. dimenze), které mají v mnoha variantách různá jména.

A teď si představte diskuzi někoho, kdo je přesvědčen, že za současný stav společnosti mohou nenažraní banksteři s někým, kdo vinu dává padlým andělům (Lucifer a spol.) nebo mezi tím, kdo záchranu vidí v zavedení nového společenského systému a tím, kdo spásu vidí v zásahu vysokých inteligencí jako je např. Kristus a přechodu Země do vyšší dimenze. Přitom se tyto aspekty reality vůbec nemusí vzájemně vylučovat.

Víceúrovňově je nutno vnímat i politiku a rozpornost filosofií a činů politických stran i z pohledu toho, kdo jejich hrou manipuluje. Uvedu příklad, který je však jen a pouze zcela nepodloženu hypotézou.

Strana zelených se překvapivě mimořádně úspěšně prosadila v minulých parlamentních volbách a překvapivě rychle se sama zdiskreditovala. Otázkou je, zda se nejedná o promyšlený tah řízený z jiné roviny. Podařilo se dosáhnout několika cílů zároveň.

Za prvé se podařilo vytvořit se stranou zelených „pravicovou“ vládu, která měla prosadit několik zásadních věcí (např. radar). To, že se zelení podílejí na vytvoření pravicové vlády, je zcela nelogické a víceméně v kontextu běžné politiky zelených v Evropě i nepochopitelné.

Za druhé se podařilo prosadit do vlády potřebné lidi, které by se tam jinak nedostali (Schwarzenberg, Kocáb), aby tam mohli prosazovat tyto zásadní cíle.

Za třetí se podařilo zcela rozbít myšlenku Strany zelených a zdiskreditovat ji natolik, že se v nejbližších možná 10 letech do parlamentu nebude mít šanci se dostat (zcela pomíjím to, zda za 10 let budou u nás ještě nějaké volby do parlamentu a nějaké politické strany). Ale víceméně se podařilo zdiskreditovat i základní myšlenky zelených jejich nevhodnou interpretací a způsobem prosazování či lépe řečeno neprosazování.

K celé této operaci stačila pouze lehká mediální masáž a předvolební průzkumy lehce přibarvené tak, aby se lidé přesvědčili, že jejich hlasy nepřijdou volbou zelených vniveč. Pro účely tohoto článku to zde uvádím jako názorný příklad toho, že když někdo na uvedenou situaci pohlíží z té druhé roviny poznání, nebude se divit, proč se např. Martin Bursík choval tak evidentně hloupě a nediplomaticky vůči některým významným členům strany a proč nechali Kateřinu Jacques se tak často a neuvěřitelně zkompromitovat a proč oba nyní s takovou lehkostí opouštějí své posty. Obdobně se vyvíjí situace se stranou TOP 09. Zajímavé z pohledu různých rovin je rovněž to, co si pod písmenem T v názvu představuje Kalousek.

Soudobé nejnovější poznatky vědy, nebo přesněji ty poznatky, které jsou uvolňovány pro veřejnost, signalizují, že se začíná blížit období, kdy bude vědecky uznána existence duše a boha (existence vědomí nezávislého na hmotě). Na tom bude založeno nové pojetí filozofie jako sjednocené vědy a náboženství. Tato nová filozofie by měla nahradit světová náboženství. A dokonce si myslím, že i v obou variantách vývoje budoucnosti tak, jak jsem je naznačil v článku „Teorie rozvětvující se budoucnosti“. Tím se i oproti dnešku podstatně zvýší význam teorie více úrovní poznání.

Kde se objeví volná energie

26.06.2009

Název článku je volnou parafrází na název článku „Kam se poděla volná energie“. Téma volné energie je mým velmi oblíbeným a jsem již velmi dlouhou dobu přesvědčen, že se nové technologie musí prosadit. Jen se moje odhady, kdy se prosadí, nějak stále posunují v čase. I tento článek je víceméně hotov už skoro rok a nějak jsem jeho zveřejnění stále odkládal. Může se jevit, že toto téma je odklon od hlavních současných témat, ale v případě nástupu těchto technologií by se mohlo jednat o zásadní posun, a to nejen při řešení ekonomické krize.

Většina těch, kdo poctivě sledují dění v oblasti volné energie tuší, že již nemůže dlouho trvat a objeví se průrazná vlna technologií v oblasti volné energie. Trochu mě v tomto nadšení brzdí skutečnost, že tento pocit už mám alespoň 3 roky a stále se situace nějak radikálně nezměnila, nebo o tom veřejnost zatím neví. Neuvažuji v tomto případě armádní výzkumy a technologie.

Základem pro tento předpoklad jsou kromě mnoha informací na internetu i dvě teorie.

Nové poznání či nový objev nespočívá v objevení nových věcí starým způsobem vnímání, ale v objevení starých věcí novým způsobem poznání. Dříve bylo velmi málo lidí s novým způsobem vnímání jako např. Nikola Tesla, ale tento stav se mění a těchto lidí dnes velmi rychle přibývá a možná to nebude trvat tak dlouho, kdy se stanou součástí hlavního proudu. To se netýká pouze technických řešení, ale i filozofických základů podstaty poznání.

Dle teorie morfické rezonance Ruperta Sheldrakea se určité procesy i fyzikálního charakteru postupujícím opakováním stávají snadněji proveditelnými.

Morfická rezonance je teorie, která tvrdí, že příroda

má paměť

a to, o čem obvykle uvažujeme jako o přírodních zákonech

, mohou být spíše zvyky

. Podle ní je všechno v našem světě, ať už je to věc, rostlina nebo zvíře, obklopené a prostoupené morfickými poli, obsahujícími kompletní informaci o charakteru a aktivitě daného objektu. Mezi morfickými poli stejného druhu (a mezi objekty/jevy a morfickými poli) existuje rezonance, která je tím silnější, čím víc jsou si podobné.

Téměř všichni zvěstovatelé nových technologií v oblasti volné energie hlásají, že zrovna jejich technologie změní svět a uvádějí všechny možné aplikace, na které jejich vynález lze uplatnit.

Pokusíme se podívat na nové možnosti nových technologií z pohledu jejich možných realizací a prosazení se na trhu ve vzájemné konkurenci (míněno ve vzájemné konkurenci technologií různého typu), což je vlastně hlavním záměrem tohoto článku.

Tento pohled vychází z předpokladu, že tyto nové technologie reálně existují, jsou průmyslově využitelné a pokud prorazí bariérou blokovacích mechanismů i jen jediná z nich, ostatní budou v rychlém sledu následovat. Rovněž je možno vycházet z předpokladu, že velké nadnárodní společnosti již mají tuto situaci zmapovanou a jsou připraveny i okamžitě vystartovat v případě průniku první technologie. Tomu by například v automobilovém průmyslu nasvědčoval prudký rozvoj elektromobilů a jejich hybridních verzí a příprava téměř všech velkých automobilek na jejich nástup.

Pro účely tohoto článku si úvodem velmi stručně a zjednodušeně představíme jednotlivé typy technologií na volnou energii bez jakýchkoliv detailních popisů a technických dat a možná i s určitým laickým zkreslením a bez nároku na komplexnost a přesnost zatřídění technologií.

Technologie typu získávání vodíku z vody s nízkými požadavky na elektrickou energii na vstupu

Technologie typu sytému přímého využití vody jako zdroje energie (nejsou míněny vodní elektrárny)

Technologie typu různých magnetických motorů získávajících energii z rotačního pohybu elektrických či permanentních magnetů

Technologie typu bezpohybový magnetický generátor (MEG)

Technologie typu studené fůze

Technologie typu velkých plazmových a podobných zařízení vytvářejících především tepelný zdroj převoditelný procesem již známých technologií na jiné typy energie, zejména elektrickou energii.

Technologie typu získávání tepelné energie převodem z energie mechanické s vysokou účinností, jako jsou např. rotující válcové systémy

Pro zájemce o detaily je možno najít mnoho informací na různých webovských stránkách i v češtině.

Za předpokladu prosazení se alespoň některé z uvedených technologií jeví se jako nereálné další rozvoj a dlouhodobé prosazování technologií typu větrných, vodních, slunečních, geotermálních elektráren a elektráren na využití energie mořských vln, možná s výjimkou velmi levných a vysoce účinných fotovoltaických článků, jejichž velkou nevýhodou je ale nutnost energii skladovat.

Jaký je předpoklad uplatnění se jednotlivých technologií v jednotlivých oblastech spotřeby energie v závislosti na možnostech jejich rychlého až okamžitého uplatnění za předpokladu existujících funkčních zařízení.

Doprava

Začneme jedním z potencionálně nejslibněji se jevícího segmentu trhu a tím je doprava.

Z dlouhodobého pohledu je zřejmé, že spalovacím motorům bude odzvoněno a při pohledu na vývojové modely mnoha světových automobilek je evidentní, že plně elektrické vozidlo se jeví ze současného pohledu stavu vědy a techniky jako optimální řešení vzhledem ke své jednoduchosti (např. uložení elektrických pohonných jednotek přímo do kol, čímž dojde k omezení mnoha v tomto případě zbytečných agregátů), tichosti a bezpečnosti. Je však zcela nereálné představovat si elektrifikaci dopravy v časovém horizontu kratším než 15 – 20 let. Není prostě v možnostech a kapacitách naší civilizace provést výměnu všech dopravních prostředků se spalovacím motorem na motory elektrické v přijatelně (z pohledu životního prostředí apod.) krátkém časovém úseku. Naopak využití všech současných dopravních prostředků (používajících ke svému pohonu spalování ropných produktů) k přechodu na „spalování“ vody či vodíku vyvíjeného z vody dle okamžité potřeby se jeví jako velmi reálné pro rychlé využití nové technologie v dopravě. Dle stávajících předpokladů je možno přeměnit auta se spalovacím motorem na auta spalující vodu či vyvíjený vodík s relativně malými náklady (dejme tomu řádově ve výši 5 - 10% z ceny auta) a úpravami, což by umožnilo relativně rychlý převod stávajících dopravních prostředků na dopravní prostředky, které by daleko méně zatěžovaly životní prostředí a jejichž podstatnou výhodou by byl samozřejmě výrazně levnější provoz.

Domácnosti

Zde se na rozdíl od dopravy jeví jako nejvýhodnější technologie magnetických motorů jakéhokoliv typu, které vytváří zdroj elektrické energie pro domácnosti (předpokladem je přechod veškerých spotřebičů na elektřinu). Použití spalování vody a vodíku se jeví pro tyto účely jako méně efektivní z důvodu nutného převodu tepelné energie na mechanickou po té zase na elektrickou, i když ani v této oblasti se nedají vyloučit zařízení typu kogeneračních jednotek. Další velkou nevýhodou v případě obdobných motorů je hlučnost.

Jako optimální se jeví varianta magnetického motoru o výkonu 10 – 30 kW dle velikosti konkrétní domácnosti, která by pokryla veškerou spotřebu elektrické energie s tím, že výroba tepla (teplá voda a vytápění) by se realizovala pomocí technologií typu převodu mechanické energie na tepelnou (rotující válce v sobě, kavitace apod.), které mají podstatně nižší spotřebu elektrické energie než standardní elektrické kotle a boilery.

Velcí spotřebitelé energie jako průmysl, armáda apod.

Zde budou pravděpodobně nejefektivnějšími technologie typu studené fůze, plazmových reaktorů a obdobných zařízení, která jsou schopná produkovat elektrickou energii ve velkých objemech a pravděpodobně efektivněji než typy technologií uvedené v předchozích dvou bodech.

Autonomní spotřebiče elektrické energie

Do této kategorie náleží všechny přístroje typu notebooků, fotoaparátů, videokamer apod. U těchto spotřebičů by bylo nejvýhodnější využití technologií typu MEG či fotovoltacikých článků nebo podstatně účinnějších akumulátorů či baterek.

Tyto závěry vycházejí z informací běžně dostupných, ale dle dosavadních zkušeností je reálné, že se objeví zcela nové technologie (které jsou možná již k dispozici) a vše bude zcela jinak.

Je reálný předpoklad, že bude v zájmu velkých nadnárodních společností a jednotlivých vlád prosazovat velké zdroje energie a „drobná“ zařízení spíše eliminovat, tak aby si i nadále udržely energetický monopol a tím i energetickou závislost, co největšího počtu lidí. Z toho důvodů tak je pravděpodobné, že jejich snahou bude i nadále pokračovat v potlačování běžně dostupné volné energie. Záminka pro potlačování se vždy najde, např. bezpečnost zařízení, jejich možné zneužití teroristy apod.

Proto se jeví jako nejvhodnější takové zařízení, které bude založeno na jednoduchém snadno pochopitelném systému, které bude relativně snadno běžně vyrobitelné (např. v normální strojírenské dílně se soustruhem a frézou) a bude mít rozumnou cenu. Nejlépe pak, aby informace o sestrojení takovéhoto zařízení byly volně na internetu.

Náboženství a věda jako evoluční výhoda

03.07.2009

I když mi to možná nebude věřeno, tak vznik tohoto článku nemá žádnou souvislost s prohlášením pana Hájka z Hradu, že není z opice a podnětem k němu bylo zcela něco jiného.

Podnětem bylo to, že jsem až fascinován skoro až posedlostí evolučních teoretiků zdůvodňovat existenci a formu všech organismů, orgánů, systémů a jejich vlastností evolučními výhodami a zejména jejich někdy neuvěřitelně složitými až krkolomnými teoriemi, které k tomu vytvářejí. Zkusil jsem se na věci podívat jejich „evolučním pohledem“, a to dokonce (a proč vlastně ne) i na samotnou vědu a evoluční teorii. Nevím, zda se již někdo z evolučních vědců zabýval otázkou, jakou má evoluční teorie pro lidstvo v této době evoluční výhodu, že stále přetrvává víceméně v nezměněné podobě, i když některé její axiomy byly vyvráceny.

Také k některým pasážím tohoto článku přispěli někteří diskutující a jejich argumentace opírající se o vědu a její poznatky.

Evolucionisté, pro které je víra v boha a náboženství víceméně nepřijatelné, mají problém vysvětlit, jak je možné, že víra v něco co neexistuje, je rozšířena v civilizacích a kulturách všeho typu a všech věků a tudíž musí svým nositelům přinášet určitou výhodu.
Kdyby víra v boha a náboženství lidem nepřinášelo prospěch, ale naopak škodilo, jak tvrdí většina ateistů (o některých náboženstvích to netvrdí jen ateisté), pak by je evoluce dávno eliminovala.

Někteří evoluční teoretici tvrdí např., že téměř jistě se jedná o určitý adaptační mechanismus a náboženství stejně jako morálka představují různé druhy kompenzačních mechanismů, které v každé době kompenzují trochu jiné životní obtíže.

Jiné hypotézy předpokládají, že evoluční výhoda náboženství a jím stanovených pravidel chování spočívají v udržování určité komunity ve stavu pořádku a relativního nenásilí. Nedodržování vlastních zákonů jako např. desatera je většinou sankcionováno pouze ve vztahu k vlastním příslušníkům. Naopak vraždění, krádeže, loupení či znásilňování je ve vztahu k příslušníkům jiných náboženství či národů minimálně tolerováno, pokud není přímo oslavováno.

V rámci teze evolučních výhod navrhuji dle mého soudu variantu jednodušší a podle principu Occamovy břitvy tudíž pravděpodobnější.

Součástí snad všech náboženství jsou určité rituály jako je modlení, meditace, případně jiné typy rituálů, které mají většinou jednu věc společnou a to, že se mozek těch, co provádějí tyto rituály, dostává do změněného stavu vědomí. Jinými slovy do alfa rytmů, případně i hlubších hladin vědomí.

Podle „posledních“ oficiálních vědeckých výzkumů zabývajících se těmito stavy, jsou tyto stavy prospěšné lidskému zdraví a lidé provádějící meditace apod. jsou zdravější a déle žijí. Z toho plyne, že zdravější a déle žijící lidé jsou schopni mít zdravější potomky a zajistit jim lepší podmínky pro přežití, včetně toho, že je naučí se modlit a meditovat. Tím jsou proti ostatním, kteří takto nežijí evolučně zvýhodněni a logicky časem v každé společnosti převažují.

Vycházím z předpokladu opravdu věřících a ne nábožensky orientovaných z důvodů společenské nutnosti či prospěchu (o tom, v jakého boha či boha čeho věří někteří čelní politici byť i mezi členy KDÚ-ČSL, si většina čtenářů asi nedělá iluze).

V poslední době s rozvojem vědy a techniky mají vhodné podmínky k přežití i nábožensky neorientovaní a nevěřící (zejména, když meditace se již provozují i mimo rámec náboženství) a tím se i tato evoluční výhoda ztrácí, což se projevuje i na rostoucím počtu lidí nevyznávajících žádné náboženství.

Samozřejmě existuje i jedna zcela nesmyslná možnost, kterou uvádím pouze a jen z toho důvodu, že dle principu Occamovy břitvy je absolutně bezkonkurenční. Tou možností, proč všechny kultury a civilizace všech dob věří v boha, je to, že bůh prostě existuje. Nesmyslnost této teorie je však čtenářům tak zřejmá, že ji ani nemusím žádnými vědeckými prostředky dokazovat. Už jen samotný předpoklad toho, že víra v něco, co existuje, je evoluční výhoda, je velmi problematický zejména v dnešní době, kdy základem úspěchu je nevěřit ničemu a nikomu.

Pro jistotu, abych náhodou nebyl špatně pochopen, zdůrazňuji, že výše uváděné myšlenky byly míněny pouze v rámci a intencích evoluční teorie.

Vznik náboženství by se možná dal popsat i následovně. Lidé si potřebovali sjednotit terminologii pro své vhledy mimo rámec smyslových informací, aby si mohli navzájem své zkušenosti s „bohem“ sdělovat a aby je mohli případně předávat těm, kteří je nemají. Co z náboženství učinily církve (a na velikosti nezáleží), to už je úplně jiná otázka. Náboženství se vznikem církve se stává ideologií sloužící k prosazování mocenských zájmů církve.

Oficiální věda tvrdí, že náboženství vzniklo proto, aby si lidé vysvětlili jevy, kterým nerozuměli. Naproti tomu věda vznikla proto, aby si lidé vysvětlili jevy, kterým nerozuměli. Cítíte ten rozdíl? A takový je i rozdíl mezi vědou a náboženstvím.

Tak, jak se náboženství postupem doby stalo mocenským nástrojem církve, tak se i věda stala ideologií sloužící k prosazení mocenských zájmů státu respektive těch, kteří jsou ve státu u moci, a to dokonce i u těch států, kde náboženství je státní ideologií.

Západní náboženství musela měnit svá dogmata pod tlakem vědy na rozdíl od východních náboženství, kde naopak věda se pozvolna blíží jejich základním dogmatům.

Dlouhou dobu v dějinách lidstva bylo většinou evoluční výhodou znát pravdu o světě kolem nás a to i pravdu o existenci boha a podstatě světa.

Vývoj v poslední době (míněny desítky až stovky let) nasvědčuje tomu, že to není již tak zřejmé. Minimálně by se to dalo formulovat tak, že je evoluční výhodou tuto pravdu neříkat nahlas a veřejně.

Věda se tak dlouho stávala závislá na ideologii až se sama, a to poměrně již dávno stala ideologií a často slouží víc k potlačování nových poznatků než k jejich objevování. Nejkřiklavější to je zejména v oblasti nových technologií (např. volná energie), zdravotnictví a historie.

Jediným dlouhodobým a mnoha mystiky předpokládaným možným vývojem (při předpokládaném duchovním vzestupu lidstva) je postupná konvergence vědy a náboženství. To se dá vystopovat již dnes zejména ze sbližování vyvíjející se kvantové fyziky s náboženstvími především východního typu.

Zajímavým prvkem konvergence ortodoxních náboženství a ortodoxní vědy v dnešní době je to, že náboženství se stává stále více vědou a věda se stává stále více náboženstvím. Pro přesnost uvádím, že se to týká hlavních proudů náboženství a vědy.

Náboženství stále více využívá klasických postupů vědy pro obhajobu a propracování svých dogmat, případně pro jejich přizpůsobení se novým vědeckým poznatkům, které se již nedají odmítnout.

Věda se stává stále více náboženstvím tím, jak s nábožným zaujetím a někdy až fanatismem obhajuje svá mnohdy již neudržitelná dogmata a je pro to připravena „upalovat“ novodobé kacíře. Dejte příslušníkům spolku Sisyfos do rukou odpovídající moc a vzplanou hranice.

Když se však vrátím k hlavnímu tématu tohoto článku, kterým jsou evoluční výhody náboženství a vědy, nabízí se zde zajímavé porovnání.

Náboženství prokázalo svoji evoluční výhodnost celkem bezesporu svým trváním v čase a prostoru.

Na rozdíl od něj je dlouhodobá evoluční výhodnost vědy silně problematická. Z historického hlediska zejména pokud vezmeme za bernou minci i existenci Lemurie a Atlantidy to vypadá s vědou dost špatně. Civilizace orientovaná hlavně na vědu nikdy nepřežila. Je více sci-fi románů a povídek o civilizacích, které vědu zakazovaly, aby nedošlo k opětovným katastrofám vědou způsobovanými. A jak někdy někdo napsal, vše, co jsme vymysleli, se někde někdy ve Vesmíru odehrálo, či odehrává. Rovněž bych v této souvislosti připomenul i výrok, že věda řeší ty problémy, které by nebýt jí nikdy nevznikly.

Z výše uvedeného se dá učinit logický, i když paradox obsahující závěr, že vzhledem k tomu, že nikdo nepochybuje, že evoluční teorie je součástí vědy a věda není evoluční výhodou (což je historicky prokázáno), je velmi pravděpodobné, že evoluční teorie bude evolucí eliminována (abych se držel formulace používané evolučními teoretiky) a nepochybně i s evolučními teoretiky.

Výchova a vzdělávání zcela jinak

Vhodné pro nastávající osvícené rodiče a prarodiče

17.07.2009

Ústřední problém současnosti – jak změnit společnost k lepšímu. Odpověď je relativně jednoduchá a z pohledu standardního vývoje společnosti v současnosti asi jediná možná – vychovat k tomu nové lidi.

Tento článek si nedělá ambice postihnout jakkoliv komplexně problém výchovy a vzdělávání, ale spíše nastínit určité zcela nové přístupy a pohledy.

Poprvé v dějinách lidstva od dob potopy se významná část lidstva dostala do situace, kdy má dost času na péči a výchovu svých dětí, kdy rodinné vztahy jsou založeny i na lásce, ne jen na společném boji o přežití člověka jako jedince, rodiny, rodu. Díky tomu se rodí děti a děti jejich dětí, které by mohly být schopny změnit tuto civilizaci.

Bludný kruh je na počátku změn společnosti. Společnost se může změnit pouze a jen tehdy pokud se změní lidé. Žádná změna systému sama o sobě není zárukou změny společnosti k lepšímu, o čemž jsme se mohli sami přesvědčit v uplynulých 20 letech a před tím 40 letech. Ke změně jsou potřeba především noví lidé. Jak se mohou objevit? Relativně velmi snadno. Stačí děti vychovávat a vyučovat nově.

Kdo je však může vychovat nově, když nynější rodiče a učitelé myslí postaru. Současná výchova a výuka provádí pravý opak toho, co by měla. Ubíjí v dětech téměř vše, co si přinesli do nového života a vštěpuje jim dogmata, která jim brání být svobodnými, šťastnými a tvůrčími. Pomiňme jak velkou částí a z čí strany je to úmyslné či neúmyslné, protože na toto téma bylo napsáno již mnoho článků, i když mně osobně činí takřka fyzické potíže nevěnovat ani jednu větu dle mého soudu z duchovního hlediska katastrofálnímu stavu školství a to nejen u nás, ale celosvětově. Chtělo by se říci všechno špatně, zpátky na strom.

Ve škole a často i doma rodiče kladou největší důraz u žáků a svých dětí na to, co jim nejde, místo toho, aby u dětí rozvíjeli to, co jim jde a to, co je baví. Výjimku bych viděl pouze u světového jazyku, ale i tak by bylo vhodné, aby dítě k učení bylo vedeno vidinou nezbytnosti pro svůj další život a ne obavou ze zkaženého vysvědčení, či nepřijetí na školu.

Ten tlak je také způsoben systémem přijímání na střední a vysoké školy, kde špatné známky z předmětů, které navíc ani většinou nemají souvislost s dalším studiem, mohou zabránit přijetí na studium i velmi talentované osobnosti.

Kromě toho jsou předměty na některých vysokých školách, které jsou nepřekonatelnou bariérou jinak pro daný obor talentovaných studentů. Například ze zkušenosti vím, že zkouška z matematiky zabránila mnoha talentovaným konstruktérům, technologům, architektům apod. v dalším studiu.

Zcela nový koncept výchovy a školství.

Představa změny v mém pojetí je zcela komplexní a nemůže začít jinak než už samotným porodem. V této otázce odkazuji na mnohé články Vlastimila Marka. Minimálně je nutné zdůraznit, že na rozdíl od běžné praxe zejména z dřívějších dob, by dítě od samotného porodu mělo strávit co nejvíce času s matkou a ne ponecháno zcela o samotě, nebo v péči cizích osob, jejichž duchovní kvalita a kladný emoční přístup k narozenému dítěti je v daném konkrétním případě většinou zcela náhodný.

Výchova a učení malého dítěte (už do samého okamžiku narození) by měly navázat na jeho duchovní stav po narození, na jeho zatím nepotlačené schopnosti včetně schopnosti napojení se na jiné dimenze. To, co dnes běžně vidíme je však spíše pravý opak. Dogmata, která byla vštípená nám, se snažíme vštípit i našim dětem. Odmítnutím možnosti takřka jakékoliv komunikace s nemluvícím dítětem (pod čímž si nepředstavuji běžné šišlání na dítě), zejména telepatické komunikace, odmítnutím možnosti inteligentního vědomí dítěte stále ještě víceméně spojeného s „vyššími sférami“ se zbavujeme možnosti ovlivňovat pozitivně jeho vývoj i v této oblasti.

Jakékoliv reakce dětí, které neodpovídají nám vštěpovaným dogmatům, jsou posuzovány jako maximálně instinktivní nebo emociální reakce bez jakéhokoliv jiného významu. Když děti začínají mluvit, jsou jejich informace o tom, co vnímají považovány za bláboly, případně jsou označovány za bezvýznamné výmysly. V nemálo případech, když trvají na svém, jsou za to dokonce i trestány. Z jednoho pohledu to vypadá neuvěřitelně, ale z druhého zase zcela logicky, když je dítě trestáno za to, že popisuje něco, o čem my přece víme, že neexistuje a někdy dokonce tvrdohlavě na svém nesmyslu trvá a ani trestem ho není možno přinutit, aby odvolalo. To může a často zanechává na dítěti obtížně smazatelné stopy a deformace jeho přirozenosti.

Sám si pamatuji ze svého dětství, i když už jsem byl o něco starší, jak jsem byl fyzicky trestán, za něco, o čem jsem byl pevně přesvědčen, že jsem nespáchal. Daleko více než vlastní fyzická bolest mě trápilo to, že mi otec nevěří. Bit jsem nebyl za to, co jsem spáchal, protože to nebylo nic hrozného, ale za to, že jsem se nepřiznal. Přesto, že bych si ušetřil výprask, nedokázal jsem se přiznat k něčemu, o čem jsem byl přesvědčen, že jsem nespáchal.

Takovými a obdobnými šrámy se deformuje většinou nevratně dětská duše do té podoby, že pak sama v roli rodiče provádí stejné deformace na vlastních dětech.

Tento odstavec je jen relativním vybočením z tématu článku, protože bohužel mnoho rodičů má tendenci vychovávat své dítě stejně (špatně) jako svého psa nebo kočku.

Soužití se zvířaty je dost často špatně chápáno. Bohužel se ke zvířatům (rovněž jako k dětem) nechováme jako k rovnocenným bytostem (svým způsobem partnerům v naší cestě životem), ale spíše jako k věcem, které slouží k uspokojení našich potřeb a instinktů, a to i když je jím třeba vždy a všude velebený mateřský pud.

Někteří lidé postupují při výchově svých dětí jako při výchově domácích zvířat a přitom se dopouštějí stejných chyb. Když si chcete ochočit psa nebo jiné zvíře tak, aby vás vždy poslechlo, musíte mu vytvořit naprosto podmíněný reflex tak, aby příkaz uposlechlo bez jakéhokoliv vlastního rozhodování. Tím ho zbavujete toho, co je každé bytosti nejdražší - svobody. Tím zbavujete svobody i sám sebe. Bohužel každá bytost musí být svobodná i v tom rozhodnutí, kdy a jak odejít. Výmluvy typu, že výcvik k absolutní poslušnosti slouží zejména k jeho (v tomto případě dítěte nebo psa) ochraně, nemohou obstát. Ve velké většině případů (samozřejmě s výjimkou výcviku služebních psů) výcvik k absolutní poslušnosti slouží k uspokojení vlastního ega schopností někým absolutně manipulovat. Je možné, že budu napaden za srovnávání výchovy dítěte se zvířetem, ale on to v samé podstatě opravdu není tak velký rozdíl.

Když přichází dítě na svět, odpovídá jeho vědomí určitému rozsahu frekvence vibrací. Tento rozsah frekvence vibrací nemusí a dokonce většinou neodpovídá rozsahu frekvence vibrací prostředí, do kterého se dítě narodilo a v němž žije. Takové dítě do jisté míry přizpůsobuje a do jisté míry jsou jeho vibrace tlakem okolí přizpůsobovány frekvenci vibrací, které se vyskytují v jeho okolí. Proto je dítě zpočátku schopno vnímat i to, co jeho okolí není schopno vnímat. Takové vjemy dítěte, které jsou mimo rozsah frekvence vibrací okolí, jsou pak často tímto okolím prohlašovány za výmysly, nesmysly, sny, halucinace apod. Tím je dítě utvrzováno v tom, že to co vnímá neexistuje a přejímáním těchto názorů dochází u něj k postupnému zužování hranice vnímání.

Jsou lidé, kteří mají svoje povolání založené na tom, že jsou schopni se domluvit s domácími zvířaty, např. koňmi nebo psi a tím pomoct při jejich výchově. Mnohdy při tom využívají ať už vědomě či nevědomě telepatii. Je zajímavé, že se nikdo nepokouší takto „domluvit“ s nemluvňaty, ač si myslím, že by to byla profese velice vyžadovaná a dobře placená. Je mnoho rodičů (tak jako chovatelů), kteří by rádi věděli, co jejich děti trápí, co je příčinou jejich, pro rodiče nepochopitelného, chování.

Nejpotřebnější seminář nebo spíše dlouhodobý kurs (z hlediska duchovního vývoje společnosti) by byl kurs pro nastávající rodiče „Jak vychovávat vlastní dítě z hlediska potřeb jeho duše“.

Pořádá se mnoho tzv. duchovních kurzů, kde se dospělí snaží získat či rozvíjet senzibilní a obdobné schopnosti (pokud se pamatuji, když jsem je absolvoval, byly pro děti od 12 let). Proč nikdo neučí rodiče jak to učit malé děti, které pro to mají daleko větší předpoklady, protože mnohé tyto schopnosti jsou pro ně přirozené. Dalo by se říct, že je ještě nestačily zapomenout, že jsme je ještě nestačili naší „trpělivou výchovou“ tyto schopnosti odnaučit. Proto by se vše naučily nesrovnatelně snáze a rychleji.

Je to obdobné, jako když se „učí“ plavat malé děti těsně po narození, kdy je voda pro ně přirozené prostředí a ony s ním nemají žádné problémy. Zatímco, když se učí plavat v pozdějším věku kolem 5 a 6 let, voda už pro ně přirozené prostředí nepředstavuje a mají například strach potopit hlavu pod vodu, což bohužel u někoho přetrvává až dospělosti.

Po té, co jsem popsal současný stav, který se v žádném případě nedá hodnotit kladně, mně nezbývá než se pokusit o daleko těžší úkol, a to je naznačit jak by tedy nová výchova a výuka měly vypadat. Skutečně se jedná pouze o náznak, protože tato problematika by si vyžadovala velmi důkladnou studii a zejména propracování metod výuky a jejich „technik“.

Rozvíjení schopností mimosmyslových – telepatie, channeling s vyššími bytostmi, overegem, vidění aury, jasnovidectví, intuice, napojení na akášu, telekineze, senzibilita, práce s čakrami a energiemi.

Výchova dětí i ke komunikaci s jinými bytostmi než jsou lidé, se zvířaty, stromy a rostlinami.

Jako důkaz toho, že to není vůbec nereálné, odkazuji na článek „ Bronnikova metoda“

Dále pak rozvoj schopností muzikálních, zpěvu, tance, výtvarných schopnosti, všech druhů tvůrčích schopností, rozvoj neomezené fantazie, pozorování a vnímání přírody, vztah ke zvířatům, vnímání přírodních sil, přírodních živlů a bytostí.

Rozvoj pohybových schopností, zejména plavání, běhání, šplhání, přirozeného pohybu, láska k pohybu.

Rozvoj paměti přirozeným způsobem na věcech pro děti zábavných.

Rozvoj logických schopností, analýzy a syntézy.

Teprve po té učení matematiky, čtení, psaní a jednotlivých předmětů obecného poznání.

Jsem přesvědčen, že tímto způsobem vychovávané a vyučované průměrně inteligentní dítě by dosáhlo znalostí a schopností člověka s ukončenou vysokou školou již někdy v 15 letech bez hrůzné dřiny memorování a strachu ze zkoušení.

Určitým úskalím tohoto zcela nového stylu výchovy a vzdělávání dětí může být to, že tyto věkem a tělem ještě děti budou inteligentnější než my a budou mít daleko větší schopnosti než my. I když to neznamená, že nás nebudou mít rády.

Zejména v období puberty tak mohou vznikat nemalé problémy vztahů mezi rodiči a dětmi, protože tyto ještě nedospělé děti nás mohou převyšovat v mnoha ohledech a díky tomu asi nebudou ochotny uznávat naši autoritu. Vyžadovalo by to mimořádně chápajícího rodiče, aby byl schopen akceptovat, že autoritou se stává naopak dítě pro rodiče.

Nutnou součástí výchovy tak musí být i výchova k pochopení a respektování základních principům stvořeného světa jako je bezpodmínečná láska, pokora a sebedůvěra, víra v boha (bez jeho omezování různými nábožensko-ideologickými systémy a dogmaty) nebo ještě lépe vědění boha, aby nedošlo k tomu, že vychováme chladné bezcitné intelektuály.

Při tomto novém pojetí by se lidstvo mohlo změnit během jedné generace.

Je nutno si uvědomit, že pro mnohé rodiče (a bohužel i učitele) bývají děti (tak jako domácí zvířata) často jedinými bytostmi, které mohou ovládat a kým mohou manipulovat. Zdánlivě přirozený instinkt ovládat ostatní je v nás hluboce zakořeněn a je možno ho pozorovat jako velmi silný i ve zvířecí říši.

Proto předpokladem takovéto výchovy je určitá osvícenost rodičů a jejich láska ke svým dětem.

Jsem si vědom, že v současné době se může jednat pouze o izolované a školstvím nepodporované kroky víceméně jednotlivých rodičů. Přesto pevně věřím, že je již nyní možné dosáhnout i v daných podmínkách pozoruhodných výsledků.

Léčení těla i mysli zcela jinak

23.07.2009

Na rozdíl od předchozího článku, který byl věnován výchově dětí, je tato oblast zajímavá pro větší okruh lidí, možná by se dalo říct pro velkou většinu, protože zdraví (naše i našich blízkých) je pro většinu z nás na jednom z předních míst našeho žebříčku hodnot. Tím úslovím „zcela jinak“ v nadpisu není míněno zcela nově, ale zcela jinak v poměru k tomu, jak standardní léčba těla i mysli je většinou lidí pojímána.

Léčením těla i mysli není v tomto kontextu chápáno jako léčení tělesných a duševních nemocí, ale tak, že při léčení je nutno tělo i mysl chápat jako jeden komplex a takto i k léčení jako takovému přistupovat.

Dalším bodem, který chci na začátku zdůraznit je, že tento článek se nevěnuje kritice západního zdravotnictví se všemi jeho mechanicko-materialistickými přístupy k lidskému organismu a lidské psychice a jeho ovládnutí farmaceutickými a lékařskými loby, což by bylo spíše na několik knih než článků a také na toto téma bylo již popsáno mnoho a mnoho stránek, i když zatím bez víceméně viditelného úspěchu.

Částečně mimo rámec tohoto článku jen takovou krátkou poznámku. Oficiální západní teorie vzniku nemocí a způsobů „boje“ proti nim, není ničím jiným než krycí konspirační teorií, která je vytvořena záměrně tak, aby nemohlo dojít k pravému pochopení principu nemoci a bohužel je v rozporu se zájmem nemocných.

Tento článek je zaměřen na kritiku našeho přístupu k vlastnímu zdraví a péči o něj a k chápání podstaty a principu nemocí a částečně i na návrh, jak tyto naše postoje změnit.

Na samém počátku je nutno si uvědomit jednu zásadní skutečnost. Kompletní systém tzv. péče o zdraví člověka sestává z mnoha organizací, institucí a lidí, např. ministerstvo zdravotnictví, hygienici, nemocnice, všeobecní a odborní lékaři, lékařská komora, zdravotní a nemocenské pojišťovny, firmy farmaceutického průmyslu atd. Z tohoto okruhu nelze vynechat ani léčitele (v tom nejširším slova smyslu zahrnujícím i ty, kteří se tak nenazývají), protože i oni bývají finančně závislí na svých (jak se pacientům nově říká) klientech. Výjimkou jsou pouze ti, co léčí zdarma. To není obecné odsouzení lékařů a léčitelů. To je jen konstatování skutečností vypovídajících o nastavení systému.

Jediný, kdo má opravdový zájem na svém zdraví je však jen a pouze ten, který je předmětem této péče (v lepším případě i jeho blízcí). Jediný, kdo má opravdový zájem na zdraví je ten, kvůli kterému zdánlivě celý tento systém funguje.

Přesto se ten, který jediný má opravdový zájem na svém zdraví, obrací o pomoc na ty, jejichž tu více tu méně zastíraným zájmem je jejich vlastní prospěch a systém je nastaven tak, že zdraví pacienta to být nemůže a neobrací se na toho, jehož zájem o zdraví je jedině skutečný, a to je na sebe (případně do sebe). Starý systém čínského principu lékařské péče, který je založen na tom, že lékař je placen za to, že jeho“klienti“ jsou zdraví, asi nebude mít v našich končinách ještě dlouho šanci na zavedení, pokud nedojde k podstatné změně společnosti (v což jako bezbřehý optimista věřím).

Mnoho lidí se v dnešní době přiklání k alternativním způsobům léčení. Přesto i tito lidé ke svým nemocem přistupují obdobně, jako při standardním způsobu léčení. Tento postup se dá asi nejlépe charakterizovat následovně: „ Pane doktore, (pane léčiteli), bolí mě to a to, něco mi na to dejte nebo se mnou něco udělejte!“ A v podstatě z tohoto pohledu již není tak důležité, jestli se bude jednat o prášky, antibiotika, či homeopatika, bioenergetické působení, akupunkturu či jiné alternativní způsoby léčení. Základní princip zůstává stejný, a to je takřka zcela pasivní přístup lidí k vlastnímu léčení.

Málo lidí se snaží hledat sami příčinu nemoci a léčit se vlastními silami. Vlastní činností ať fyzickou či mentální aktivovat léčebné schopnosti vlastního organismu. Stále se raději spoléhají na cizí informace a působení.

Velká většina lidí (a to včetně lidí snažících se o zdravý a duchovní život) v okamžiku nemoci aktivně nevyužívá samoléčebných procesů. Lidé nevěnují pozornost anebo nevěří schopnostem vlastního těla a mysli uzdravit se.

Lidé běžně obíhají se svojí „nemocí“ všechny možné a nemožné lékaře a léčitele aniž by se zastavili a zkusili sami zkoumat příčinu svého onemocnění a způsoby, jak ji léčit, nebo nedej bože, jak nemoci předcházet. Na jejich omluvu je možno říct, že to samozřejmě podstatně souvisí s dlouhodobou manipulací s jejich vědomím a vědomostmi, která jim zabraňuje proniknout pod povrch věcí a pochopit podstatu problému.

Oficiální lékařskou vědou je prokázáno, že placebo a nocebo efekt mají významný vliv při léčení. Nedávno se dokonce na internetu objevila informace, že až 60% amerických lékařů vědomě předepisuje neúčinné a snad i také neškodné léky jako placebo.

Když jdeme k doktorovi a ten nám předepíše prášek, který minimálně v 60% působí jako placebo (placebo efekt samozřejmě logicky musí působit i u léků, v nichž je tzv. účinná látka), proč chodíme k doktorovi a neordinujeme si placebo sami. Stejně to, co nás uzdravuje, není vlastní prášek, ale víra v účinnost tohoto prášku. To znamená, že to, co nás opravdu léčí, není lék, ale náš vztah k tomuto léku a nemoci, to znamená, že nás uzdravuje naše mysl.

Co nám brání zapojit rovnou, přímo a vědomě svoji mysl do léčebného procesu? Většinou je těch důvodů více a základní jsou neznalost, nevíra a pohodlnost a bohužel v neposlední řadě i konformita tj. přizpůsobení se převažujícím či dominantním názorům skupiny či společnosti v níž člověk žije. Možná bychom se i divili, jak často je podrobení se standardním léčebným metodám ovlivněno obavou, že by se pan doktor či doktorka, nebo partner či partnerka zlobili, že se nechceme léčit (pokus o nestandardní léčebné metody je často posuzován jako neléčení se). Z více stran jsem zjistil, že lidé prostě nemají odvahu říct: „Paní doktorko, já ten prášek nechci, protože ho nepotřebuji a nedělá mi dobře“. A dokonce ani nemají odvahu, když přijdou domů, takovýto prášek, po kterém jim bývá špatně, hodit do koše.

A to ještě často naše návštěva lékaře může na nás působit negativně jako nocebo efekt. Lékaři běžně používají (doufám, že nevědomě) negativního programování svých pacientů (nocebo efekt – viz článek „Nocebo efekt“). Konkrétní případ u jinak údajně dobré a hodné lékařky. „V případě vaší nemoci je předpoklad recidivy tak 80 až 90 % a může přijít kdykoliv a vaše léčení potrvá minimálně tři roky“.

Je velmi důležité nenechat na sebe působit toto negativní programování a nenechat se jím ovlivnit. Naopak je vhodné se pozitivně programovat a urychlovat tak své uzdravení. Je potřeba koncentrovat svojí mysl na zdraví a ne na nemoc.

Aby náhodou nevznikl mylný dojem. V žádném případě netvrdím, že bychom neměli nikdy využívat služeb lékařů a léčitelů. Mojí snahou a úmyslem je zdůraznit naši vlastní aktivní roli v péči o vlastní zdraví a při léčení nemocí.

Po upozornění na základní chyby přichází to těžší a to je návrh, jak postupovat při vyskytnutí se nemoci či nejlépe jejich prvních příznaků.

Jako první a základní je nutnost se zastavit a začít uvažovat. Forma těchto úvah se bude lišit dle individuality každého člověka a může se pohybovat od logického rozboru až po meditaci, ve které jsou o radu požádány vyšší bytosti.

Základní otázkou bude, co je duchovní příčinou nemoci a s tím související otázka, proč právě v tomto čase. Duchovními příčinami různých chorob se zabývá mnoho knih, takže na ně odkazuji. Pro mě byla asi před 15 lety objevem kniha „Nemoc jako šance“.

Velmi často, u nejběžnějších chorob jako je chřipka, to bývá povel: „Zastav se a setrvej v klidu a tichu! Nic víc, ale ani nic míň.

Nemoc bývá většinou (někteří tvrdí, že vždy) pokyn našeho overega (vnitřního já), že v našem nitru se odehrává něco nesprávného, že je potřeba něco změnit. Pokud pochopíme, co to je, je šance na úplné vyléčení. Ne pouze na potlačení příznaků nebo projevů vlastních příčin ve fyzickém těle. Ale jak už jsem uvedl, tomuto tématu bylo věnováno tisíce stránek.

Stupeň duchovní úrovně se dá poznat mimo jiné podle toho, jak přistupuje konkrétní člověk ke svým nemocem, nehodám, či jiným nepříjemnostem. Bytost na vyšší duchovní úrovni se ptá: „Děje se mi to a to. Co já dělám špatně? Co já bych měl na sobě změnit.“

Jeden z příznaků duchovně vyspělého člověka je to, že pokud onemocní, začne se ptát: „Co za informaci je mi sdělováno, co dělám špatně, co bych měl na sobě změnit, co pochopit.“ Tento postup je možno rozšířit na všechny tzv. negativní události v našem životě.

Další doporučení je na základě pozorování našich moudrých zvířecích společníků. Kdybychom byli schopni se učit od zvířat, tak bychom mnohé řešili podstatně efektivněji. Všimněte si, jak reagují zvířata, když onemocní a tato reakce se týká většiny chorob i úrazů. Zvíře udělá dvě základní věci. Přestane žrát a uvede se do klidu.

Jak reaguje běžný člověk? Zcela opačně. Posílí se vydatnou stravou, nejlépe masitou, aby tělo mělo dost sil pro boj s nemocí, polkne nějaké předepsané léky nebo si nechá píchnout injekci, protože je to účinnější a snaží se co nejdříve zapojit do pracovního procesu, aby nepřišel o peníze. Případně pokud musí ulehnout a jeho druh práce mu to dovoluje, pracuje v posteli, což někteří dělají i při vážnějších chorobách v nemocnici. Snahou je nemoc prostě ignorovat.

Při vlastní léčení, kromě užití mnoha nepenicilinových a neaspirinových receptů našich moudrých předků, je vhodné plně aktivně do léčebného procesu zapojit vlastní mysl. Naše mysl vytváří naši budoucnost. Proto pozitivní vize vytváří pozitivní budoucnost, což se týká i zdraví a léčení.

Věř a víra tvá tě uzdraví. Opět myslím, že není nutné citovat způsoby mentálního léčení, protože léčebných meditací se dá jen na internetu získat mnoho a není problém vybrat si tu, která je pro nás nejvhodnější. Samozřejmě nelze pominout ani motlitbu jako variantu mentálního léčení.

Optimální je varianta, při které jsou léčebné meditace prováděny ve stavu rozšířeného vědomí a vedeny vyššími bytostmi (dle vlastního přístupu anděly, světelnými bytostmi, overegem),

Znovu upozorňuji, že tento postup nevylučuje souběžné použití standardních léčebných postupů západní lékařské vědy ani tzv. alternativních léčebných postupů jako např. homeopatii, akupunkturu apod.

Základním prvkem všeho zde uvedeného je však vlastní aktivní přístup ke svému zdraví či léčení nemoci, vlastní rozhodnutí o použití svých mentálních sil k uzdravení, vlastní rozhodnutí, že budu zdravý.

Upozorňuji ještě na jeden důležitý jev, který často ovlivňuje léčebný proces a jeho výsledky. Někteří lidé se na podvědomé úrovni ani nechtějí vyléčit a těch důvodů proč nechtějí, může být více. Například zvýšená péče v dětství pouze v případě nemoci, nebo z karmických důvodů, kdy si chtějí nemoc s jejími negativními důsledky prožít. Proto je pochopitelné, že takoví lidé nebudou vyvíjet žádnou snahu o léčení vlastními silami, případně tato simulovaná snaha (někdy i před sebou samým) nebude mít výsledky.

Protože se nám často jedná o vyléčení někoho blízkého, uvádím i modelový obecný příklad, který je však velmi blízký i našemu léčení.

Představme si situaci, kdy bychom rádi pomohli někomu blízkému, který je nemocný. Zjednodušeně řečeno máme dvě základní možnosti.

Za prvé pomoci mu lékem, bylinkami, reflexními terapiemi, energetickým působením a případně dalšími alternativními a nealternativními léčebnými procesy. V tomto případě vykonáme za pacienta něco, co možná vyřeší bezprostřední projev nemoci, např. utiší bolest nebo nemoc zdánlivě vyléčí, ale v hluboké podstatě nedojde ke změně a s vysokou pravděpodobností se prapůvodní niterní příčina projeví znovu někdy ve stejné, jindy v jiné formě (nemoci).

Za druhé snažit se s ním dobrat vnitřní příčiny nemoci, která signalizuje, že hluboko v podstatě není vše v pořádku a že člověk by měl pochopit, kde chyboval a jak a proč by měl změnit své myšlení, jednání a postoje. V tomto případě je šance pro úplné „vyléčení“ lidské bytosti.

Pokud provedeme hlubokou analýzu skutečné „pomoci“ druhým z pohledu vyšších úrovní poznání, jediné co můžeme reálně dělat je odkrýt druhým poznání (v tomto případě jejich sebe sama) a dát jim tím možnost svobodné volby. Tuto volbu většinou dosud neměli, protože neznali jinou možnost než tu, kterou doposud používali. Zda použijí tuto novou možnost je pak již zcela na jejich vůli a rozhodnutí a musíme být připraveni na to, že ji mnozí i přes nové poznání nepoužijí, ať už proto, že nechtějí nebo že to nedokážou. V žádném případě je však za to nemůžeme a nesmíme odsuzovat.

A na závěr moje osobní běžná zkušenost. Zajímavá je reakce lidí na to, když jim sdělím, že už 20 let jsem si nevzal žádný prášek, dokonce ani proti bolesti po operaci menisku (sestřička se na mě dívala po opětovném odmítnutí prášku jako na mentálně postiženého). Většinou mi řeknou, že mám štěstí, že jsem zdravý a nemusím brát prášky. Moje odpověď je vždy stejná: „To není tak, že bych nemusel brát prášky, protože jsem zdravý, ale já jsem zdravý, protože neberu prášky.“

Fraktální horoskop

26.05.2009

Fraktální horoskop si může vypracovat v podstatě každý, i když je to docela pracné, ale nevyžaduje to žádné speciální znalosti. Je taky možné, že někdo vytvoří algoritmus a program pro výpočet na počítači a pak by stačilo už jen zadat přesný čas narození. Nemělo by to být tak složité, ale komplikace způsobuje skutečnost, že jednotlivá znamení mají rozdílný počet dnů.

Základním principem fraktálního horoskopu je teorie, která je stále více přijímána i oficiální vědou, že časoprostor je uspořádán fraktálně. Tato teorie vychází z teorie fraktálů. Jako nejsrozumitelnější se mi zdají tyto dvě definice fraktálu.

Fraktál je takový útvar, při jehož zvětšení dostaneme opět stejný obraz, bez ohledu na měřítko.

1. To znamená, že pokud daný útvar pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále opakující se určitý charakteristický tvar.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Termín fraktál použil poprvé matematik Mandelbrot v roce 1975 a v současné době dochází ve vědě k obecnému uznání principu, že prostor je uspořádán fraktálně.

Příklad 2D fraktálu

Příklad 3D fraktálu

Toto fraktální uspořádání však zatím není běžně v myšlenkových konstrukcích používáno i pro časoprostor a tím i pro historii konkrétního člověka, národa, určité kultury, civilizace nebo lidstva, ale i pro vývoj Země, Sluneční soustavy, Galaxie a Vesmíru.

Nevidím žádný důvod proč neprovést syntézu a nedojít k závěru, že časoprostor je uspořádán fraktálně a má tudíž uspořádanou nenáhodnou strukturu. Toto fraktální uspořádání lze soudobými vědeckými metodami prokázat. Mimo jiné teorie fraktálního uspořádání časoprostoru umožňuje vědecké zdůvodnění astrologie.

Z teorie fraktálního uspořádání časoprostoru vyplývá, že každý bod časoprostoru lze vyjádřit nejen kvantitativním popisem pomocí časových a prostorových souřadnic, ale má i svoje kvalitativní vyjádření, které je odlišné od jiných bodů časoprostoru. Zároveň však vzhledem k fraktálnímu uspořádání všech bodů časoprostoru, jsou jednotlivé body časoprostoru, které mají stejnou nebo obdobnou kvalitu. Protože se jedná o čtyřdimenzionální časoprostor, je nutno v této myšlenkové konstrukci uvažovat se čtyřdimenzionálními fraktály. Fraktální uspořádání časoprostoru vzhledem k tomu, že se jedná o čtyřdimenzionální fraktál, zde bohužel nelze na modelu ukázat.

Každý časový úsek, např. časový úsek odpovídající určitému znamení (což je nejčastěji 30 dní), je opět rozdělen na 12 úseků. Každý z těchto úseků odpovídá svým charakterem opět jednotlivým znamením zvěrokruhu a se stejnou časovou sousledností s ostatními časovými úseky. To znamená, že první úsek má charakteristiku Berana, druhý Býka, atd. až poslední Ryb.

Princip fraktálního horoskopu je v pravidelném členění na stále menší úseky, případně i na stále větší úseky.

Základem je měsíční znamení dané měsícem narození.

Ve směru na vyšší úseky je roční znamení a další vyšší časové úseky (viz tabulka s příkladem fraktálního horoskopu uvedená níže).

Ve směru kratších časových úseků jsou:

- Měsíční znamení - základní charakteristika a určení člověka - hlavní karmické vlivy

- Denní znamení - druhá nejzákladnější charakteristika člověka po měsíčním znamení, u některých může dokonce převládat – charakterizuje, jak je člověk schopen pracovat s karmickými danostmi

- Hodinové znamení – charakterizuje rozumové chování

- Minutové znamení - charakterizuje emotivní reakce

- Vteřinové znamení - charakterizuje reflexivní jednání - okamžitá reakce - zejména tři základní druhy reakcí na situaci - udeř, uteč, usni (reakce mrtvý brouk)

Denní znamení může hrát významnou roli. Klasická ukázka je 2. března - měsíční znamení Ryby a hodinové znamení Lev - datum narození např. Gorbačova - vypadá to na první pohled, že takový člověk tím jak se projevuje, nemá s Rybami nic společného, a proto denní znamení u některých lidí mnohé vysvětluje

Tak, jak jsem přesvědčen o funkčnosti základního principu fraktálního horoskopu, tak zároveň upozorňuji, že význam jednotlivých druhů znamení (měsíční až vteřinový) je pouze moji pracovní teorií, bez jakéhokoliv ověřování (3 fraktální horoskopy nepovažuji za ověřování, i když v těchto 3 případech se teorie potvrzovala) a tím i nároků na její věrohodnost.

Čím je horoskop na detailnější úrovni (jedná se o kratší časový úsek), tím jsme schopni duchovní prací eliminovat negativní vlastnosti charakteristické pro konkrétní znamení zvěrokruhu. Čím se jedná o vyšší úroveň, tím se jedná o práci delší a obtížnější. Roční a vyšší znamení jsou ovlivnitelné jen zcela mimořádně.

Charakteristiky jednotlivých znamení zvěrokruhu jsou velmi dobře známy a myslím, že není nutno se v tomto článku jim jakkoliv věnovat.

Pro snadnější pochopení uvádím příklad zpracování fraktálního horoskopu.

Fraktální horoskop XYZ - příklad - datum narození - 30.3.1952 - 01 hod 00 min

Pl Měsíc

1/12 PM

1/144 PM

rok

měsíc

den

hodina

minuta

sekunda

2160 r.

180 r.

15 r.

1,25 r.

1 měsíc

2,6 dne

5,2 hodin

26 minut

130 sek.

Beran

Ryby

Štír

Vodnář

Beran

Rak

Panna

Střelec

Kozoroh

(výpočet znamení delších časových úseků vychází z předpokladu, že rok 2012 je tím významným datem, končícím mnohé cykly a nové začínající)

Platónský měsíc Beran

1. měsíc platónského roku Beran

1/12 PM Ryby

Poslední 180letý cyklus v Platónském měsíci Berana Ryby

1/144 PM Štír

5. patnáctiletý cyklus od roku 2012

2012 - 1997 - Ryby

1997 - 1982 - Vodnář

1982 - 1967 - Kozoroh

1967 - 1952 - Střelec

1952 - 1937 - Štír

Rok Vodnář

20.3.2012 - konec roku Ryb - 60 (4 x 15)

20.3.1952 - konec roku Ryb - 2,5 (2 x 1,25) - (15 : 12 = 1,25)

20.3.1952 – začátek roku Vodnáře

21.6.1953 - konec roku Vodnáře

Měsíc Beran

21.3. - 20.4. - Beran

Den Rak

Beran = 31 dní : 12 = 2,6 dne

30.3. - 01 hod 00 min = 9 dní 1 hodina od začátku měsíce Berana

2,6 x 3 = 7,8 - Den Rak trvá od 7,8 dne do 10,4 dne

Hodina Panna

2,5 dne = 62,4 hodin : 12 = 5,2 hodin

30.3. - 01 hod = 29 hodin 48 min od začátku dne Raka

Hodina Panna začíná 27. hodinu a končí 32. hodinu a 12 minutu

Minuta Střelec

5,2 hodiny = 312 min : 12 = 26 min

30.3. - 01 hod = 3 hodin 48 min (228 min) od začátku hodiny Panna

Minuta Střelce začíná 209. minutu a končí 234. minutu

Sekunda Kozoroh

26 min = 1560 s : 12 = 130 s

30.3. - 01 hod = 1200 s od začátku minuty Střelce

Sekunda Kozoroha začíná 1170. sekundu a končí 1300. sekundu

Soubor pro výpočet fraktálního horoskopu je možno si stáhnout dle adresy uvedené v rubrice "Ke stažení".

Co očekáváme pravdu nebo nové informace?

29.05.2009

Už delší dobu se odhodlávám stvořit tento článek, protože napsat pár vět jako reakci do diskuze se mi zdálo nedostatečné.

V žádném případě netvrdím, že všechny články na Osudu či Matrixu jsou pro mě (z mého úhlu pohledu) přínosem, nebo že je považuji za dobré, či dokonce, že jsou v souladu s mým pohledem na svět. Přesto mě překvapuje, kolik lidí a jak často považuje za nutné se vyjádřit o některém článku, že je pod úroveň Osudu, že je úplně nesmyslný, nelogický či pro každého myslícího člověka jasně nepravdivý. Další obvyklým sloganem o Osudu je, že je pouze nebo příliš negativní a jeho vize budoucnosti jsou veskrze pesimistické.

Zcela namátkou jsem vybral dva citáty z nedávné diskuze, aniž bych jim či jejich autorům chtěl připisovat větší význam než jiným či dokonce nějaké negativní úmysly.

„Když se budete zaměřovat na špatné věci, špatné věci se vám budou dít. Proto už mě ani nenapadne předplácet si na další měsíc Osud, chci se zaměřovat na pozitivní věci.“

„Osud je bohužel neuvěřitelnou a těžko stravitelnou směsicí bulvárních glos, útočného pesimismu a dobrých článků a kombinuje hromady polopravd, fikcí, desinformací, domněnek a působí na mne spíše jako generátor umělého strachu, než jako domnělý zdroj světelných informací.“

Nerozumím sice zcela tomu, kde někdo bere jistotu, že v dnešní době, která se začíná podobat spíše sci-fi než dosud nám „dobře známé realitě“, je schopen rozpoznat, co je polopravda, fikce, domněnka a co je pravda, ale nemíním vyvracet či oponovat těmto tvrzením a ani není tento článek míněn jako obhajoba Osudu v tomto jeho současném pojetí. Mojí snahou je pojmout vše v obecnější poloze.

Pokusím se na věc podívat z několika úhlů pohledu.

Prvním je proces vnímání. Dle mého názoru se dá proces vnímání do určité míry vyjádřit jako rezonance naší mysli s vnímaným objektem. Vnímání se tak dá popsat jako určitá forma rezonance vnímajícího subjektu s vnímaným objektem. Z tohoto pohledu je frekvence vibrací našeho vědomí určující pro rozsah toho, co vnímáme a jak to vnímáme, obdobně jako náš zrak a sluch se pohybují v určitém vlnovém rozsahu. Není pochyb, že každý máme částečně rozdílnou frekvenci vibrací vědomí a tím i rozdílný způsob vnímání (popř. až nevnímání) téhož. Proto i každý z nás rezonuje částečně s něčím jiným, případně s tím samým ale jinak a každý z nás vnímá jako depresivní a negativní něco částečně jiného. Jako příklad uvedenu nedávnou diskuzi na téma psů. Pro některé čtenáře je čtení o utrpení jednoho pejska horší než čtení o stovkách umírajících dětí (myslím emočně ne rozumově), ale byla i taková diskutující, že jsem měl pocit, že by jí takové psí utrpení spíše navozovalo pocit euforie.

Tím chci říct, že naše vlastní tolerantnost by měla být na takové úrovni, abychom byli ochotni připustit, že konkrétní z našeho pohledu nevhodný (nesmyslný, nelogický, směšný, desinformační) článek může být pro někoho přínosný a inspirační a vůbec není podmínkou, aby byl „pravdivý“. Kolikrát se může zdánlivě nesmyslný článek stát inspirací i pro jiné téma, než je předmětem článku.

Kromě toho, proč se nenechat inspirovat i fyziky. "Kolego vaše teorie je šílená, ale není natolik šílená, aby mohla být pravdivá". Tato věta pronesená Nielsem Bohrem na poli fyziky se dá dle mého soudu vztáhnout i na konspirační teorie, na alternativní vize dějin a světa. Je nějaký důvod, proč by věta o šílenosti teorie měla platit pouze pro fyziku?

Tím jsem se přesunul k dalšímu bodu a tím je otázka pravdivosti informací a důkazů o této pravdivosti. Dle mého názoru je velmi problematické předložit k jakékoliv teorii pro všechny nepochybné důkazy. Sám pro sebe jsem si definoval to, co je pro mě pravda. Pravda je pro mě to, co zapadá do mozaiky mnou přijímaných skutečností. Smiřme se s tím, že důkazy neexistují. Mnohé z toho, co je bráno, jako důkazy jsou zase jen odkazy na důkazy někoho jiného a pro normálního člověka prostě není možné si ověřit takřka cokoliv z toho, co čte v jakýchkoliv médiích, takže nám v podstatě nezbývá nic jiného než si stanovit určité zdroje jako autority a ty přijímat s vyšší mírou důvěryhodnosti.

Předpokládám a doufám, že důvodně, že hlavním zájmem čtenářů Osudu jsou nové informace. Kdo chce slyšet výlučnou a neochvějnou pravdu, musí do kostela nebo se podívat na televizní zprávy. Kdo hledá nové informace, které by pro něj byly zajímavé z pohledu doplnění jeho mozaiky poznání, ten navštěvuje Osud či podobné webovské stránky. Pak ale musí očekávat, že informace budou různorodé až protikladné. Chápu, že mnoho lidí, možná dokonce většina si vytváří ochranou bublinu kolem svého vědomí a snaží se, aby touto bublinou neproniklo nic, co by mohlo ohrozit jejich vidění světa, ale neočekávám ve větší míře takové chování od čtenářů Osudu a podobných stránek

Jak si vytváříme svoji představu o světě? Opět vycházím ze svého předpokladu průměrného čtenáře Osudu, kterému nestačí slova určitého duchovního, gurua či nedej bože politika k vytvoření svého paradigmatu. Z množství informací, které nás obklopují, si vybíráme (vědomě či podvědomě) některé, které se nám pak skládají do naší mozaiky vnímání světa (smyslového i mimosmyslového). Ty informace, které se do naší mozaiky nehodí pak považujeme za nepravdivé, nebo nevěrohodné. V podstatě je vyloučené, aby se k nám dostali pouze informace zapadající do naší mozaiky. Ale i kdyby se teoreticky dostávali (což by pravděpodobně muselo být pouze z jednoho zdroje), museli bychom nutně pochybovat, zda naše mozaika je úplná. Tím chci naznačit, že i informace, které nezapadají do naší mozaiky, jsou pro nás důležité. Použiji v této souvislosti možná ne zcela přesně jednu již téměř frázi z duchovních nauk: „Abych poznal to, co jsem, musím poznat, to co nejsem.“ I to, co není mojí pravdou, mně pomáhá vytvořit obraz o tom, co je mojí pravdou. Jako klasický příklad toho, co nezapadá do mé mozaiky poznání, uvádím článek, na který jsem narazil náhodou, a i když zběžně, přečetl jsem ho celý.

Zde je adresa - http://dolezite.sk/Boh_je_iluzia_slabych_ludi.html

. Už sám název článku je vypovídající.

V neposlední řadě si myslím, že není od věci znát i jiné názory, než ty které zapadají do mé mozaiky. Jak jinak bych mohl ostatním lidem rozumět a chápat tak společnost kolem mě v její celistvosti a komplexnosti, když bych znal pouze „svoji pravdu“.

Dalším úhlem pohledu je náš emoční přístup. Co je pro mě negativní zpráva? To je taková informace o skutečnostech nebo skutečnosti, která je v rozporu s tím, jak bych chtěl, aby tato informace (a tedy i skutečnost) byla. Pokud je skutečnost v rozporu s mojí představou o tom, jak by vypadat měla, tak tento vzniklý rozpor či konflikt rezonuje s něčím (s nějakým konfliktem) ve mně, a proto tomu věnuji svoji emoční energii. To znamená, že ne vlastní zpráva, ale můj vztah k této zprávě ve mně probouzí negativní emoční energie. Následující příklad asi není nejtypičtější pro Osud, ale zase je z běžného života a je názorný. Sparta nebo Slavie prohraje rozhodující zápas. Pro jednoho fotbalového fanouška zdrcující zpráva (která v některých případech může vést až k onemocnění), pro jiného radostná událost a pro jejich manželky to může být zpráva, která s jejich emocemi neudělá vůbec nic (pokud první fanoušek nedostane infarkt).

Záleží skutečně jen na nás, jakou energii určité informaci pošleme. Pokusme se nevytvářet si negativní energie a vůbec již jejich vznik nepřisuzovat autorovi či dokonce pouze poslovi zprávy. Harmonie, klid, případně štěstí jsou stavem naší duše a ne stavem „objektivních skutečností“ kolem nás. To vše píšu s plným vědomím toho, že jedním z prostředků (ne)mocných je neustále v náš probouzet všemi možnými informačními prostředky negativní energie. Pokud se nechceme uchýlit na samotu do horské chaloupky bez rádia, televize nebo internetu, není se možno vyhnout negativním informacím. Je však možno se vyhnout negativním emocím, i když sám z vlastní zkušenosti vím, že to není jednoduché a vyžaduje to neustálou sebekontrolu.

Dalším úhlem pohledu je i hodnocení negativnosti určité zprávy. Každá mince má svůj rub a líc. Tak je možno se dívat i na relativně velmi negativní zprávy z té pozitivní stránky. Vezměme si jako příklad chemitrails nebo finanční krizi. Nezdá se mi tak obtížné na těchto skutečnostech najít i pozitivní aspekty. Je možné se na věc podívat i tak, že (ne)mocní jsou v časovém presu, protože vědí něco, co my nevíme, a proto sahají k takovým násilným a akcelerujícím prostředkům. A vypadá logicky, že to něco, co my nevíme, není v jejich prospěch, ale v náš.

Zkusme se i vžít do pozice tvůrce Osudu a obdobných stránek.

Najít přesně hranici mezi burcující informací a depresivním hororem není jednoduché a kromě toho každý má tu hranici někde jinde. Uvědomme si, že žijeme ve světě, který se nás neustále snaží bombardovat šokujícími informacemi a většina lidí, ať je schopna si to připustit nebo ne, je tím natolik ovlivněna, že jiné zprávy obtížně pronikají do jejich vědomí. Už jen nadpis je velmi důležitý. K čemu skvělý článek s vynikajícím filozofickým obsahem, když si jej kvůli nic neříkajícímu názvu nebo úvodu nikdo nepřečte.

Kromě toho, kdo sleduje hodnocení článků např. na Matrixu, nemůže nevidět, jak jsou některé články s nejtemnějšími vizemi současnosti a budoucnosti a až s hlubokou beznadějí vysoce hodnoceny a mají velkou návštěvnost. A to i takový článek, z kterého někteří příbuzní a známí, které jsem ke čtení článku vyzval, málem dostali deprese.

Nedá mi, než abych na závěr článku použil větu, kterou jsem již použil vícekrát.

Nekoncentrujme své vědomí na získávání informací o tom, jaká nás čeká budoucnost, abychom podle toho tvořili přítomnost, ale koncentrujme své vědomí na tvoření přítomnosti podle toho, jakou budoucnost chceme.

Transformační příznaky a příprava na transformaci

15.06.2009

Stále se opakující téma, co jsou a co nejsou transformační příznaky. Jak je poznat, jak je rozlišit od ostatních „nemocí“ a případně jak se s nimi vypořádat. Nejsem odborník na choroby (naštěstí), takže se jedná o názor laika z povzdálí, ale spíše bych se chtěl zamyslet nad podstatou.

Jako vždy u všech svých článků pouze předkládám svoje hypotézy jako úvahy k zamyšlení. Vycházím i z vlastních zkušeností, i když jsem si vědom, že jakékoliv zobecnění osobních zkušeností je problematické. Netrpím nějakými mimořádnými potížemi, přesto se mi zdá celkem přesvědčivé, že některé stavy se vymykají pocitově zcela tomu, na co jsem byl běžně zvyklý.

Jako základní předpoklad následující hypotézy vycházím z „všeobecně“ přijímané teorie, že oblast Země je nyní vystavena působení zvláštních nových energií, které zde dříve minimálně v současné intenzitě nebyly. Podstata další informací, které již nebudou tak většinově přijímané, ale které se mně zdají logické, spočívá v tom, že tyto energie přicházejí ve velmi širokém spektru a širokém rozsahu frekvence vibrací.

Tyto energie v různém rozsahu působí a ovlivňují jak naše vědomí, tak i naše těla. Pro účely tohoto článku používám informace z nižší úrovně poznání – orientačně z úrovně naší 3D reality, kde duše (vědomí) a tělo jsou dva částečně odlišné fenomény.

Na úrovni naší 3D reality je k jakékoliv změně hmoty a tedy i našeho těla potřeba podstatně více energie nebo její delší působení než na změnu vědomí (myšlení). Z toho logicky vyplývá, že naše vědomí může postoupit na vyšší frekvenci vibrací nebo na vyšší úroveň rychleji a tudíž dříve než naše tělo. Takže pokud předchozí premisy a následné úvahy jsou opodstatněné, můžeme učinit závěr, že je pravděpodobné, že u lidí, kteří procházejí procesem transformace (protože je možné, že energie nepůsobí ať už z jakýchkoliv důvodů na všechna vědomí a těla stejně - ve smyslu zvyšování vibrací) dochází k situaci, kdy vědomí vibruje na vyšší frekvenci než tělo. Upozorňuji, že se jedná o určitou myšlenkovou konstrukci a nelze to vzít zcela doslovně.

Takže transformační příznaky by se daly do určité míry vysvětlit jako nedostatečná harmonie vibrací duše a těla. Projevy této disharmonie mohou být různé a projevovat se u každého zcela individuálně. Ještě bych rád upozornil, že mám na mysli transformační příznaky, které jsou většinou zde na Osudu popisovány a týkají se fyzických problémů a příznaků. Změny na úrovni duše se ovšem projevují rovněž, ale v rovině psychické.

Osobně jsem přesvědčen, že ve společnosti dochází k polarizaci, což je možno vysledovat jak v nejbližším okolí každého z nás, tak i z informací z médií, kde politici jsou zářivou ukázkou. Zjednodušeně řečeno, slušní se stávají slušnějšími a neslušní se stávají ještě neslušnějšími. Když si představíme Gaussovu křivku, tak lidí kolem středu ubývá a přibývá jich směrem ke krajním pólům.

Z tohoto pozorovaného jevu (doufám, že se v tomto pozorování se mnou většina čtenářů shodne), lze usoudit na pravděpodobnou možnost, že i na ty méně slušné, kteří se stávají ještě neslušnějšími, působí rovněž energie, které však na ně mají opačný účinek než na slušné. Z těchto výchozích předpokladů se dá vyvodit závěr, že přicházející energie jsou širokospektrální a projevují se tím, že výrazně zesilují vibrační tendence každé bytosti. Tímto sáhodlouhým rozborem chci jen naznačit, že i ti méně slušní by měli dle této hypotézy mít své „transformační“ příznaky. Oni o nich ovšem nevedou na žádném webu diskuze, ale z médií lze rovněž leccos vypozorovat.

Abych se však vrátil k transformačním příznakům těch slušnějších, z principu transformace, který zde navrhuji jako hypotézu, mně vyplývají i základní způsoby vypořádávání se s transformačními příznaky. Jestliže základní problém spočívá v disharmonii vibrací duše a těla, je cestou k řešení těchto problémů především zvyšování frekvence vibrací těla. Nepředpokládám, že by někdo chtěl řešit svoje transformační problémy cestou snižování frekvence vibrací duše. Dle mého názoru v souladu se vším výše napsaným mají všechny často doporučované prostředky jako např. koloidní stříbro, různé doplňky apod. pouze malé a podpůrné účinky.

Jako hlavní prostředek bych viděl především meditace a koncentraci na další formy zvyšování frekvence vibrací. Tyto další formy by se daly zjednodušeně charakterizovat jako zdravý životní styl ovšem nechápaný pouze materialisticky jako například při stravování pouhou redukcí na chemické složení potravin. Protože této tématice se věnuje mnoho internetových stránek, nemyslím, že je nutné to zde rozvádět. Mnoho informací o meditacích vhodných pro tuto dobu a k tomuto účelu je i na Osudu dost. Namátkou uvedu i zde doporučovanou „Techniku stříbrného šítu“.

Osobně mám pocit, že stále v mnoha lidech přetrvává mechanicko-materialistické pojetí světa nebo alespoň naší 3D reality, i když tito lidé sami sebe formálně označují za věřící. Tím nijak nechci u těchto lidí snižovat jejich víru či inteligenci, protože nepochybuji o tom, jak po mnoho generací lidstvo podléhalo cílené manipulaci. Principem a základním motivem těchto manipulací je zabránit tomu, aby se lidské bytosti inkarnované zde na Zemi mohly probudit a realizovat se v celé své plnosti. Cílem je zabránit, aby lidé pochopili, či nejlépe aby se vůbec neptali, co je podstatou bytí, co nebo kdo je bůh a co nebo kdo je člověk. Tato manipulace směrem k mechanicko-materialistickému pojetí probíhala i v rámci základních monoteistických ideologií. Tento dlouhodobý a mnohagenerační vliv je velmi obtížné zcela vyeliminovat ze svého paradigmatu.

Z toho plyne i skutečnost, že velká většina lidí neví, případně nevěří částečně či úplně tomu, co je předkládáno na Osudu či jiných webech jako možné varianty budoucnosti. Tato většina stále věří, že se naše civilizace s menšími či většími otřesy bude vyvíjet víceméně lineárně jako určitá aproximace dosavadního vývoje a proto jako dosud bude materiálno a majetek hrát nejdůležitější roli. Proto přemýšlí celkem logicky, jak vynaložit finanční prostředky tak, aby po jejich směně za něco, toto něco mělo při krizi, případně i po krizi nějakou užitnou hodnotu. Část se soustřeďuje na získání takových věcí (v nejširším slova smyslu), které by jim umožnily krizi překonat či dokonce jen přežít. Část se soustřeďuje na to, že touto užitnou hodnotou takovouto směnou získaných věcí bude možnost po krizi směnit tyto věci opět za finanční prostředky. Klasickou ukázkou takovéto věci je zlato.

Tito lidí si neuvědomují nebo si nechtějí připustit, že jak v „pozitivní“ variantě budoucnosti (přestup Země a lidstva na „vyšší vibrační úroveň či vyšších dimenzí“), tak i v “negativní“ variantě budoucnosti (realizace NWO pod vedením /ne/mocných) nebude pravděpodobně jejich majetek zejména z dlouhodobějšího hlediska hrát významnou roli. Rozhodující roli bude hrát v obou případech jejich užitná hodnota pro společnost, která u některých lidí může být totožná (např. šikovný řemeslník), ale u jiných zcela rozdílná.

Proto si myslím, že je vhodné v této době investovat energii (a nemusí se zdaleka jednat pouze o finanční energii) do rozvoje takových schopností nebo získání informací, které bude možné uplatnit při či po krizi či transformaci. Je otázkou, kterou si musí odpovědět každý sám, protože stoprocentní záruku na odpověď od nikoho nedostane, zda se bude připravovat na NWO nebo vyšší dimenze. Jen bych ještě rád dodal, že čím více se nás bude připravovat na vyšší dimenze, tím je pravděpodobnost jejich dosažení vyšší.

Pojmy a dojmy (vjemy) a rozdílné názory

26.06.2009

Ne snad, že by to bylo v tomto okamžiku potřeba, ale musím se opět zastat diskuzí, jako určitého toku podnětných informací. Tak vlastně vznikl i tento článek, i když s článkem, ke kterému byla vedena diskuze, nemá vlastně téměř nic společného.

Problémem mnoha nedorozumění i v běžném lidském životě bývá často nevyjasnění pojmů, které jsou předmětem diskuze. Pokud si obě či více stran přesně nedohodnou, v jakém slova smyslu ten určitý pojem bude chápán a používán, ztrácí často tato diskuze smysl. Klasickou ukázkou jsou pojmy, jako je bůh, duch, duše (např. slova duše a duch jsou významově často zaměňovány), kde se často diskutéři prostě míjejí.

Nejčastěji tato situace nastává, když ateista s představou biblického boha coby přísného trestajícího starce nechápe, že inteligentní sympatický člověk může věřit v boha a netuší, že jeho představa o bohu je podstatně komplexnější a sofistikovanější.

Jako nejsrozumitelnější příklad možného tragického nedorozumění může být i souhlas či nesouhlas vyjádřený kýváním hlavou, když přijedete do Bulharska a neznáte místní obyčej.

V případě, že se u konkrétního pojmu účastníci shodnou, v jakém slova smyslu ho budou chápat a užívat, není už podstatné, jaký pojem použijí a zda je někým jiným v jiných souvislostech používán jinak. Problém nastane v tom případě, pokud se do diskuze zapojí nový účastník, který o tomto vymezení pojmu neví, nebo jej nechce uznat (což je případ nedávné diskuze).

Kromě toho je běžným jevem, že určitý pojem v průběhu doby nabývá nových významů a staré pozbývá. Například pojem „velký třesk“ byl původně myšlen jako ironie, nebo slovo soudruh (používané již dávno před existencí reálného socialismu) nesloužilo jako nadávka.

Pojmologické problémy často vznikají u oblastí, které jsou jaksi mimo rámec soudobé vědy a vědci uznávané tzv. 3D reality. V těchto oblastech se vyskytující jevy jsou vesměs přijímány mimosmyslově a zcela individuálně a jejich sdílení je obtížné.

Pro převod vjemů těchto jevů (nebo někdy spíše dojmů z těchto jevů) do verbální formy se pro nedostatek výrazů, které lidština prostě neobsahuje, používá výrazů analogických z různých oborů vědních zejména z fyziky, a to je pak přesně to, co se může zdát někomu zavádějící. Možná, kdyby se místo výrazu fotonová energie použil výraz tachyonová energie (která není prokázaná a změřená a tachyony se mají pohybovat rychlostí větší než světlo) nebyla by zavdána některým diskutujícím příčina k jejich výhradám. Přitom by to bylo prakticky jedno, když bychom se sjednotili, co si pod tím představujeme.

I lidé, kteří si rádi hrají na přesnost pojmů, se běžně i při psaném projevu dopouštějí řady nepřesností. Slovo svět se používá ve významu Země (například mistrovství světa, miss World, miss Universum, nebo něco aktuálního - konec světa v roce 2012) a slovo Vesmír se zase často užívá ve významu svět. Zde se myslím projevuje sebestřednost lidstva. Naše Země coby nepatrná částečka Vesmíru je vydávaná za Svět a náš Vesmír jako jeden z nekonečně mnoha vesmírů rovněž za celý kompletní Svět. V tomto případě jsme asi všichni částečně ovlivněni zdeformovaným mechanicko-materialistickým výkladem bible, podle kterého to vypadá tak, že bůh stvořil Zemi a lidi a pak tak nějak na doplnění i vesmír kolem nás.

V souvislosti s vjemy mimo rámec vědci uznávané 3D reality považuji za nutné se zmínit ještě o jednom fenoménu. Tyto vjemy jsou do značné míry nepřenositelné a téměř nesdělitelné těm, kteří je nikdy neměli. A vědecké postupy jejich ověření snad částečně s výjimkou psychologie (a psychiatrie pokud se příjemci označí za duševně nemocné) se nedají použít.

Za vědecké ověření se nedá považovat změření elektromagnetické aktivity určité části mozku, protože to dokládá pouze, že se děje něco neobvyklého, ale neověřuje, co se děje.

Uvedu na příkladu. Když máte pětileté dítě a ukážete mu tabulku čokolády, dokud ji neochutná, tak mu budete marně vysvětlovat, co to znamená, že je něco sladké. Zkuste někomu popsat, co to je sladké a nepoužít pojem pro věc, která je sladká. Přes sebesložitější i vědecký popis se nepodaří ani přiblížit ten vjem někomu, kdo sladké nikdy neochutnal. A to jsme stále v naší 3D realitě.

Z tohoto pohledu by se dalo říct, že máme 4. skupiny lidí.

1. Lidé, kteří nemají žádné vědomé vjemy jevů mimo rámec uznávané 3D reality a nemají ani žádné teoretické poznatky o těchto jevech

2. Lidé, kteří mají teoretické poznatky o jevech mimo rámec uznávané 3D reality (znají popis těchto jevů, jejich analýzu, kategorizaci či filozofický základ), ale nemají žádné takovéto vědomé vjemy

3. Lidé, kteří mají vědomé vjemy jevů mimo rámec uznávané 3D reality a nemají žádné teoretické poznatky o těchto jevech (neví a neumí si vysvětlit, co vnímají)

4. Lidé, kteří mají vědomé vjemy jevů mimo rámec uznávané 3D reality a mají teoretické poznatky o těchto jevech (vědí, co vnímají), i když i tyto teoretické poznatky mohly získat mimosmyslovou cestou.

Skutečné „plné“ poznání je možné pouze v rámci 4. skupiny. Paul Brunton používá speciální výraz insight, který je překládán do češtiny jako vhled. Mimochodem Paul Brunton je jeden z mála těch, co se mu daří mimořádně srozumitelně přeložit nesdělitelné do lidštiny.

Diskuze mezi příslušníky různých skupin vyžaduje tolerantnost a snahu o pochopení od obou, což se často nevyskytuje u příslušníků 1. a někdy i 2. skupiny, kteří mají tendenci považovat za neexistující to, co se nepokusili nebo nemají schopnost vnímat. A běžně používaná věta typu, časem taky začneš vnímat nebo pochopíš, nepůsobí na tyto lidi jako příliš uklidňující faktor.

K smysluplné diskuzi v těchto oblastech je vhodná i určitá míra empatie. Vcítění se do myšlenek a emocí druhého je však výrazně snazší při diskuzi vedené ústně. Při ústní přednášce či diskuzi jsou rovněž mnohem zřetelnější dvě roviny, které se však dají někdy vycítit i při písemné diskuzi.

Jedna verbálně informační a druhá energeticko informační. Pokud se přednášejícímu (což se týká i učitelů a vychovatelů, zvláště rodičů) nepodaří „položit“ svoji verbální informaci na „odpovídající“ energetickou pro velkou většinu lidí podprahovou vlnu, obsah verbální informace obtížně proniká do vědomí naslouchajícího (případně také neposlouchajícího). Lidé spolu mluví a přikládají velký význam skladbě jednotlivých písmen (obsahu - textu) a formě a pouze někteří a ještě většinou podvědomě vyciťují skutečné informačně vibrační energie, které jsou patrné při pohledu z vyšších dimenzí nebo při rozšířeném vědomí.

Nejzřetelněji se tato dvoukolejnost projevuje při komunikaci s našimi domácími zvířaty. Psa nikdy neošálíte. Když mu 10 x řeknete „pojď sem“ a přesto, že informace bude mít vždy stejný počet písmen a stejnou formu (a při velké snaze možná i zvukové zabarvení), pes pokaždé naprosto neomylně pozná, chcete-li ho plácnout ze vzteku, výchovně, z legrace, z lásky, nebo chcete-li mu hodit jeho oblíbenou hračku nebo mu dát jeho oblíbený pamlsek. A taky se podle této neverbální informace zachová.

Ještě jednu věc bych rád uvedl, i když bezprostředně nesouvisí s předmětem článku. Někteří autoři článků či příspěvků v diskuzi se občas neuvědomují (pokud se nejedná o záměr, což se nedá vyloučit), že prokázání nepravosti určité teorie ještě samo o sobě není prokázáním pravosti teorie opačné a neoprávněně se pak považují za argumentačního vítěze.

A na závěr jedno doporučení. Když bojujeme za svoji pravdu, mějme vždy na paměti, že stejně je všechno jinak.

Mimozemšťané a jejich hodnocení

15.07.2009

Naše tendence vidět vše černobíle (světlo-temně) nám v mnoha případech zabraňuje vnímat a chápat samu podstatu problému. Co nás omlouvá je skutečnost, že jsme k tomuto způsobu uvažování byli a jsme vlastně celý život vychováváni a vedeni.

Již vícekrát jsem chtěl napsat, že naše posuzování mimozemšťanů (zejména dělení na dobré a zlé) je velmi problematické. Téměř vždy, když uvažujeme o mimozemšťanech, jako jsou Annunaki, Síriané, Plejáďané apod., představujeme si homogenní skupinu bytostí téměř jednotného vzhledu a charakteru. Když se však nad tím zamyslíme pečlivě, musíme dojít k logickému závěru, že tato představa je nelogická, možná až absurdní.

Předveďme si to na situaci na Zemi. Jakou tu máme širokou škálu různých velikostí, tvarů, barev, charakterů, obyčejů, zvyklostí a druhů různých typů chování. Když si představíme, že by k nám z vesmíru přiletěli bytosti s rysy tak odlišnými, jako jsou některé zcela odlišné lidské rasy, tak bychom je se vší pravděpodobností považovali za obyvatele různých planetárních systémů. K tomu přidejme rozdílnost lidských charakterů i v rámci jednoho národa a někdy i jedné rodiny. Nechci zde popisovat rozdíly mezi rasami a různými typy lidských bytostí, abych nebyl podezírán z rasové diskriminace. Je ale nepochybné, že tyto rozdíly existuje a jsou obrovské. Má pak smysl hodnotit či případně odsoudit všechny Němce podle Hitlera, Rusy podle Stalina nebo Číňany podle Maa? Případně Čechy podle ŠvejkaJ? Také můžeme hodnotit Němce podle Einsteina nebo Beethovena, Rusy podle Dostojevského nebo Čajkovského a Číňany podle Lao-c nebo Konfucia.

Abych se více přiblížil k možné konkrétní situaci, hodnotíme všechny (podotýkám dnešní) Portugalce a Španěly za to, co v určité době spáchaly jejich „vyslanci“ v Americe? Samozřejmě ne, ale proč takto neuvažovat i u mimozemšťanů?

Je si to možno i představit na podobenství s tím, že když někdo s českou státní příslušností vyjede do zahraničí a udělá tam ostudu. Taky si to budeme vztahovat na celý český národ?

A připusťme i takovou možnost, že jsou vesmírné civilizace natolik technologicky vyspělé, že i ten příslušník této civilizace, jehož morálka a inteligence je vysoce pod úrovní planetárního průměru má k dispozici dopravní prostředek, který mu umožní přemístit se bez větších potíží v krátkém čase na jinou obydlenou planetu. Dejme tomu tak, snadno jako někdo z Prahy takřka všem dostupným autem se může snadno dostat na jižní, severní a západní okraj Evropy. Vzhledem k tomu, že i z našich zkušeností se Země je zřejmé, že technická vyspělost nemusí a také často neznamená duchovní vyspělost, je možné, že k nám mohl přiletět z pohledu duchovní úrovně téměř kdokoliv. A není možno ani vyloučit to, že si k nám někdo přijel jen tak zahrát na boha.

Pro nás by mělo být podstatné hodnotit ne rasy a příslušníky jiných planet jako celek, ale hodnotit činy jejich konkrétních příslušníků (byť i potenciální) a jejich význam nejen pro lidskou historii, ale zejména pro současnost a budoucnost lidstva a Země. A to si ještě musíme uvědomit, že naše hodnocení z pohledu kratičkého časového okamžiku, v němž zrovna žijeme a který vnímáme, nemusí být vůbec komplexní a tím i správné.

Uvedu na příkladu. Když je dítě v mládí „mučeno“ pro něj v tom okamžiku zcela nezáživným cvičením na některý hudební nástroj, tak to nepochybně pociťuje jako velké příkoří. Pokud se pak v dospělosti věnuje muzice jako svému povolání a současně životní lásce, hodnotí toto „učení mučení“ určitě zcela jinak, protože ví, že bez určité dávky nezáživné dřiny by toho nikdy nedosáhl.

Zkusím i příklad z nedávných dějin. Co když se mimozemšťané (a to hodnocení, zda jsou zlí či hodní vyplyne z hodnocení jejich činu) podíleli svým vlivem (nespecifikovaným) na rozpoutání 2. světové války. Akt zdánlivě jednoznačně odsouzeníhodný. Ale, co když tato jejich akce byla v daném okamžiku jedinou možností, jak zabránit daleko horším následkům než byly následky způsobené 2SV. A oni takto zasáhli, protože díky své technologii (možná i duševního charakteru) měli k dispozici informace, které my dodnes nemáme. Například takové, že kdyby se válka zdržela o 5 - 8 let, už by to byla válka atomová.

A není důvod nepředpokládat i velké rozdíly v duchovním vývoji jednotlivých skupin mimozemšťanů, a to i v rámci jedné rasy. Nemůžeme vyloučit, že nás navštěvují dvě skupiny z jedné planety, které se od sebe morálně a duchovně i podstatně liší. Musíme také na základě lidských zkušeností předpokládat rozdílné názory na to co je dobré a co zlé a na to, co se má a co se nemá. I na Zemi je někde dobrým mravem sebevraždu nikdy nepáchat a jinde je proti dobrému mravu naopak za určité situace sebevraždu nespáchat.

Napadl mě takový křiklavý případ. Jaké by bylo naše hodnocení toho, kdyby v zájmu Země dostala povolení třeba Galaktické rady některá reptiloidní civilizace, aby sežrala ˝ - 2/3 obyvatel Země s tím, že mají raději maso hrubších vibrací, takže by na Zemi zůstaly jen „čistší duše“, což by přispělo k celkovému duchovnímu povznesení Země a jejich obyvatel? Abych negativně neovlivnil hodnocení, podotýkám, že by ona reptiloidní civilizace zase záhy a navždy ze Země zmizela.

Aby argumentů pro naši různorodost jevu „mimozemšťan“ bylo dost, tak ještě v kategorii mimozemšťanů nesmíme zapomenout na bytosti, které jsou do této kategorie zařazováni pro jejich nezemský nebo nadpozemský charakter (odlišnost od lidské bytosti), což je dáno tendencí zařazovat všechny ne lidské inteligence mezi mimozemské inteligence. Některé duchovní entity se schopností manifestace v naší 3D realitě mohou také projít hodnocením ve stejné kategorii jako 3D mimozemšťané a toto jejich hodnocení pak nepřesáhne úroveň hodnocení našich politiků tříletým dítětem.

I když u tříletého dítěte by ta intuice ještě mohla fungovat, ale dá se předpokládat, že by hodnocení bylo vyjádřeno pouze v citoslovcích. Ovšem k tomu dospívají již i mnozí jinak dospělí.

Inteligenční a intelektuální převaha těchto entit může být takového druhu, že naše vzájemná komunikace je pro nás velmi obtížná. O to obtížnější a nepřesnější pak je jakékoliv naše hodnocení jich samotných, ale i jejich činů. Většinu z těchto činů nejsme ani schopni vnímat, natož hodnotit. Nechci mimozemským bytostem přisuzovat lidské vlastnosti, ale princip kosmické hry je jedním ze základů stvořeného světa, nejen vesmíru, a proto si svým způsobem hrají i bytosti na vysoké úrovni. Pro nás to však může být stejně pochopitelné jako šachy pro kočku pozorující tahy šachovými figurkami.

Dalším faktorem je přirozená tendence považovat ty mimozemšťany, kteří se nám nejvíce podobají za ty „dobré“. V této souvislosti bych ještě připomenul, že více badatelů v této oblasti uvádí zejména u vyšších inteligencí schopnost přizpůsobit svůj vzhled našim představám, případně vzhled odpovídající našim představám (ale již ne skutečnosti) „vložit“ do našeho vědomí.

K výše uvedenému je nutno ještě se věnovat tomu, co je z našeho pohledu dobro a zlo, abychom podle toho mohli zařadit některé bytosti do škatulky dobří, neutrální či zlí. Dle mého názoru je možná jediným víceméně použitelným hlediskem skutečnost, zda přispívají svojí činností (a možná někdy i nečinností) k duchovnímu rozvoji lidstva, jejich činnost je z tohoto pohledu neutrální nebo naopak duchovní rozvoj brzdí.

Proto říkám buďme velmi opatrní při hodnocení (tak jako ostatně téměř u každého hodnocení), zejména v této oblasti, kdy nedostatek informací je tak zřejmý. Abych byl přesný, informací je až moc, ale bohužel si dost vzájemně odporují, takže výsledek se velmi podobá nedostatku informací. Ale jsou tací, co jsou přesvědčeni, že jejich informace jsou správné a tudíž mají ze svého pohledu dostatek informací. Těch je sice výrazná menšina, ale zase provádějí většinou ta hodnocení. A nepochybně někteří z nich mají pravdu. Jak jen poznat, kteří z nich to jsou?

Doporučuji dva nástroje - logiku a intuici. Logika vyloučí nelogické a intuice vybere z nevyřazených. Když vyloučíte vše, nezbývá než tvořit vlastní a pak vylučovat logikou a vybírat intuicí, což je proces platný pro více oblastí činnosti lidského ducha a soudím, že tak pracovalo a pracuje mnoho velkých myslitelů.

Nenabádám k nulovému hodnocení mimozemšťanů, ale nabádám k opatrnosti při tomto hodnocení a k pečlivé analýze informací tomuto hodnocení předcházející.

Vícedimenzionální bytost, náš vztah s ní a vhodné meditační či léčebné techniky.

22.07.2009

Často je v esoterických textech používáno, že člověk je vícedimenzionální bytost, či že je její součástí, ale vzhledem k tomu, že pro mnohé se jedná částečně o mlhavý pojem, je pravděpodobné, že představy o tom, co to je ta vícedimenzionální bytost se mohou i podstatně lišit. Tím může docházet k vzájemnému nepochopení a nedorozumění při používání tohoto pojmu. Proto zde předkládám svoje pojetí jako určitý návrh na jeho vymezení a podrobnější popis.

Jako vždy je popis skutečnosti, která je mimo rozsah schopností poznání naší omezené mysli, velmi obtížná, zejména pokud se jedná o pokus přiblížit určitý model této skutečnosti co nejširší vrstvě lidí, kteří o takovéto poznání mají zájem. Nutně je takovýto model ve srovnání se skutečností velmi zjednodušený a popisovanou skutečnost zkresluje.

Postihnout plnou skutečnost (byť jen velmi malé části univerza) lze pouze ve stavu silně rozšířeného vědomí a Paul Brunton pro to používá výraz insight (vhled), který se mi zdá nejvýstižnější.

Vícedimenzionální Bytost, jejíž je člověk (nebo přesněji řečeno jeho vědomí) součástí, se dá z mého zorného úhlu pohledu popsat jako určitý souhrn všech současně existujících bytostí (entit) neboli určitých forem vědomí, které vytvářejí svým způsobem homogenní celek, který se některými určitými svými aspekty odlišuje od všeho ostatního ve Stvořeném světě, co není součástí tohoto celku. Tato Bytost – toto vědomí je si vědomo sebe sama, jakožto entity částečně se lišící od ostatního Stvořeného světa a zároveň si uvědomující, že je i součástí tohoto vyššího celku.

Součástí této vícedimenzionální Bytosti jsou naše minulé, současné a budoucí inkarnace (vědomí, včetně vědomí nerostů, rostlin a zvířat, ale i něčeho, co by se z našeho pohledu dalo nazvat nadčlověk), včetně souběžných inkarnací v paralelních vesmírech. Součástí jsou však rovněž i formy vědomí bytostí vyšších již se neinkarnujících včetně takových forem, které ve vztahu k našemu nerozvinutému vědomí se dají chápat i jako bůh. Jednotlivé bytosti (entity) jako součásti Bytosti jsou svobodné ve svém rozhodování ve stupni odpovídající schopnostem té určité konkrétní formy a stupni rozvoje jejich vědomí.

Jakousi řídící složkou této Bytosti je něco, pro co se používá pojem superego (nadjá), ale mně se zdá vhodnější výraz overego, pro který však nemám odpovídající vhodný výraz v češtině snad nejbližší je „já přesahující“. Na rozdíl od výrazu nadjá, který vyjadřuje určitou hierarchickou nadřazenost a oddělenost, považuji výraz overego jako vhodnější, protože vyjadřuje něco, co naše já přesahuje, ale není od něho odděleno.

Overego si nelze představit zjednodušeně jako určitou část Bytosti od ostatních částí (bytostí) oddělenou. Toto řídící centrum je rozprostraněno po celé Bytosti a je zároveň i ve všech jejich částech obsaženo, takže se dá i říct, že všechny části se svým způsobem podílejí na řízení. Toto řízení vlastně není nic jiného než tvůrčí proces podílející se na stváření Světa. Každé „svobodné“ rozhodnutí bytosti (části vícedimenzionální Bytosti) ovlivňuje nejen tuto bytost, ale i ostatní bytosti a samozřejmě i celek. Toto overego má nejpřímější napojení na vědomí Boha.

Je obtížné si představit, co je smyslem bytí takovéto pro nás nepředstavitelně dokonalé a komplexní Bytosti. Z mého pohledu takovým smyslem je: „Žití všech (co nejvíce) variant bytí tvůrčím způsobem“. V tom je paradoxně zahrnut jak vývoj Bytosti, tak i její neměnnost. Proto z úrovně poznání Bytosti je i naším smyslem života (bytí) podíl na tvůrčím prožití si různých variant bytí, a to z našeho pohledu i v životech nepříliš radostných.

Aby to tak nevyznělo, tak výše uvedená skutečnost není omezením pro svobodu rozhodnutí bytosti (v našem případě nás) včetně rozhodnutí netrpět. Nesprávné pochopení této věci pak vede k determinismu, či případně karmické danosti. Tato předpokládaná nezměnitelnost „osudu“ je však v rozporu s mým názorem na tuto otázku.

Na následujícím obrázku lze vidět představu silně zjednodušeného modelu Bytostí jako rozvětvených stromů s jednotlivými větvičkami coby jednotlivými entitami (formami vědomí – relativně samostatnými částmi Bytosti), přičemž jednotlivé větve představují určité skupiny bytostí a kořeny stromů (fialové části) jakožto overega napojená na Boha v centru modelu. Barevná struktura stromu charakterizuje vývojový aspekt Bytosti. Pro doplnění bílá barva v centru znázorňuje Boha ve formě Tvůrčí mysli a černá barva v centru znázorňuje Boha v jeho formě Absolutna.

Velká většina lidí si není svého overega vědoma a proto veškeré řízení našeho ega overegem jde mimo naší „vědomou“ mysl a z logiky věci vyplývá, že nás vede k prožití si těch stavů vědomí, které jsou pro tuto inkarnaci „dohodnuty“. Pokud si člověk dá tu práci a probere si pečlivě svůj dosavadní život s patřičnou mírou nadhledu a sebekritiky, stopy tohoto řízení pravděpodobně objeví. Nejsnadněji objevitelnými stopami budou nemoci či nehody nebo výjimečné nebo opakující se tzv. náhody.

Přesto znovu upozorňuji, že každý člověk má svou určitou míru svobody rozhodnout se odlišně od „předpokládané a dohodnuté“ role. Ve velké většině případů bude ale téměř nemožné rozlišit, do jaké míry se jednalo o svobodné rozhodnutí a do jaké míry bylo toto rozhodnutí ovlivněno overegem např. působením některými informacemi na vědomí člověka.

Tak jsem po dopsání této první části článku v pozdních večerních hodinách ulehl do postele a po zklidnění povídám svému overegu, že jsem o něm napsal ódu a dostal jsem odpověď: “A kdo myslíš, že ti to diktoval?“

Vhodnost vědomého naslouchání svému overegu se jeví jako více než zřejmá. To je tou druhou stránkou našeho vztahu s overegem, kterou je náš vztah k němu. Není člověk, který by absolutně nevěděl o svém overegu. Velmi rozdílné jsou však míry a formy tohoto vědomí či někdy spíše nevědomí.

Bohužel největší částí lidstva jsou lidé se stavy vědomí si svého overega, který se dá nazvat neuvědomování si overega.

Zde si neodpustím poznámku, že je to způsobeno dlouhodobou a záměrnou manipulací vědomím lidstva. Obrana této nevědomosti ze strany některých lidí je velmi silná a dost často je i závislá na vývoji (a tím i manipulacích) v předešlých inkarnacích.

Další již méně početná skupina si je vědoma svého overega, nebo je ochotna a schopna si jeho existenci připustit ve formě odpovídající jimi přijímaného paradigmatu.

Možná největší překážkou pro lidi této skupiny je zdánlivě nepochopitelný ostych. Pro názornost uvedu ukázku běžného rozhovoru s příslušníkem této skupiny.

„Komunikuješ se svým overegem? Ne. A proč ne? Protože to neumím. A zkusil jsi to někdy? Ne“.

U těchto lidí většinou chybí vědomé rozhodnutí „Budu komunikovat se svým overegem!“ Dle mých zkušeností je k této komunikaci potřebný pouze nácvik uvedení se do stavu Alfa rytmů a stavu vyprázdnění mysli. Toto vyprázdnění mysli je vhodné proto, abychom nebyli ovlivněni svými myšlenkami a názory, které se k dané otázce vztahují.

Třetí a nejmenší část lidstva je si vědoma svého overega, komunikuje s ním, případně zažívá i stavy sjednoceného vědomí se svým overegem.

Pro lidstvo, Zemi a transformaci by bylo velmi potřebné, aby co nejvíce lidí se zařadilo do třetí skupiny. Takovíto lidé jsou totiž velmi obtížně zmanipulovatelní, protože mají svého vnitřního absolutně nezmanipulovatelného rádce. Jako ještě vhodnější než výraz „rádce“ mně připadá výraz „vnitřní mentor“ (pozdravuji čtenáře „Duny“).

S tím souvisí již i běžná životní praxe, kterou jsou různé meditační, relaxační a mentální techniky a jejich vhodnost obecně a vhodnost pro každého konkrétního jedince. Opatrnost je zde zcela určitě na místě, protože energie a kódy spojené s některými těmito technikami, mezi něž je nutno započítat i ritualizované modlitby (křesťanské nevyjímaje), jsou nepochybně minimálně nepříliš přínosné, pokud ne přímo škodlivé a jejich cílem není užitek pro toho, kdo tyto techniky provádí. Pro určitou představu, čemu by tedy tyto techniky mohly sloužit, uvádím jako příklad posilování (posílání energie) egregoru křesťanství, islámu, ale i New age, New world order apod.

Egregor je pojem vyjadřující existenci zvláštních astrálních útvarů, které jsou vytvářeny skupinovými představami, ideami a pocity jako jsou např. náboženské a politické ideje, ale i hromadné všeobecné sklony a názory. Egregor je tedy astrální reprezentace kolektivní mysli a funguje jako více méně silná astrální bytost, není jen pasivním odrazem toho, co je společné lidským myslím, ale též aktivním činitelem. V tomto smyslu každý jedinec vyznávající nějakou náboženskou, politickou či jinou ideu, je spojen s příslušným egregorem, přičemž toto spojení je oboustranné: jedinec posiluje svou vírou a svými činy tento egregor a naopak je egregorem posilován v této víře a činech.

To však navozuje základní otázku. Jak poznat, která technika je nezatížená, je čistá a ještě navíc vhodná pro jednoho konkrétního člověka.

Na základě i vlastních zkušeností jsem došel k názoru, že nejlepší cestou je spolehnutí se na radu svého vnitřního mentora, svého overega. Myslím, že asi nelze předpokládat, že existuje „inteligence“, která by měla na našem „užitku“ z některé techniky větší zájem než je naše overego. Dokonce ani naše vědomé já nemusí plně chápat užitek konkrétní techniky pro nás tak dobře jako naše overego, zejména z dlouhodobějšího hlediska.

Proto považuji za velmi důležité při práci na svém duchovním vývoji, co nejdříve se koncentrovat na objevení, vytvoření či pročistění (záleží na zorném úhlu) komunikačního kanálu se svým overegem, často rovněž nazývaném jako spojením se se svým vnitřním já. Nepochybně mnozí takovýto komunikační kanál běžně nevědomě využívají a říkají tomu třeba intuice.

To spojení tu samozřejmě existuje neustále, protože se ani nemůžeme dost dobře odpojit od svého overega, protože ono je i naší součástí a my jsme jeho součástí. Co však se mnoha lidem úspěšně daří (omluvou je dlouholetá a mnoha-generační výchova k tomu směřující) je to, že mu nenaslouchají a pokud se přesto „vetře“ do jejich vědomí se svými informacemi, tak je pod praporem logiky a „neotřesitelných dogmat“ ke své škodě odmítnou. Jeden z běžných způsobů odmítnutí komentují tito lidé asi takto: „To jsem měl dnes nesmyslný sen.“

Jsem si vědom, že přenositelnost vlastních zkušeností je v této oblasti problematická a tak jsem většinou velmi opatrný při předávání konkrétního návodu obecně použitelného pro všechny, ale následné doporučení mně připadá natolik jednoduché a obecné, že ho zde uvádím.

Základem je víra (ještě lépe vědění) v existenci overega (nebo vnitřního já, jestli je to pro někoho takto stravitelnější).

Druhým důležitým faktorem je ztišení mysli a dle mého názoru na meditační technice k tomu vedoucí mnoho nezáleží. Naopak je nejdůležitější, aby co nejvíce vyhovovala konkrétnímu člověku. Já osobně silně preferuji tmu, ticho (nebo meditační hudbu) a polohu vleže. Vím však, že jsou lidé, kteří nemohou meditovat vleže, protože ihned usnou.

Dalším důležitým a neopominutelným krokem je „nepochybující“ zahájení komunikace. Oslovení může být a nemusí. Mně osobně vyhovuje. Nebo stačí jen položit otázku a tzv. vyprázdnit mysl co nejúplněji, tak aby se nevkrádaly „naše myšlenky a názory“.

Na závěr je důležité neodmítat první informaci, které se objeví, protože se nám jeví nepravděpodobná, nelogická, nebo se nám nelíbí či nehodí (samozřejmě pokud tak tomu je).

Je nutné počítat s tím, že ne vše funguje vždy ihned zcela bezproblémově a říká se, že teprve praxe dělá mistra. Ale znovu zdůrazňuji, je důležité se nebát a začít.

Opět jedno doporučení mající více důvodů, které považuji za důležité, a to nejen pro skeptiky a nevěřící Tomáše. Zejména z počátku si informace ověřujte a klidně si dělejte i určité testy. Ideálními testy jsou takové otázky, na které vy neznáte v ten okamžik odpověď, takže vám tam nemohou vniknout vaše názory. Po určité době této komunikace je velmi pravděpodobné, že sami dojdete k závěru, že komunikujete se svým overegem, a že se na něj můžete spolehnout. Upozorňuji však na jednu možnost, že o kvalitě rady budete v daný okamžik pochybovat a teprve po čase poznáte, že ono to overego asi vidí kousek dál do budoucnosti než vy.

Uvedu příklad ze své osobní zkušenosti, kdy jsem si ověřil kvalitu informací.

Pochroumalo se mi koleno tak, že jsem nemohl téměř chodit (což bylo pro mě coby celoživotně sportujícího velmi nepříjemné). Zeptal jsem se a dostal jsem odpověď, že se jedná o meniskus, že budu muset na operaci, ale že po operaci budu zase po velmi dlouhé době běhat i delší tratě (např. 5 km), což mně neznělo příliš pravděpodobně. Před tím jsem uběhl tak 200 m a koleno mě začalo bolet.

6 týdnů po operaci menisku jsem uběhl 3 km bez bolesti kolene, což se mi nepodařilo minimálně 25 let.

Řešení otázky na vhodnost konkrétní meditační, léčebné techniky či jiné duchovní praxe pro mě jako zcela konkrétní osobu s její výjimečnou individualitou ale i dalších otázek je při komunikaci s inteligencí nás přesahující podstatně snadnější, ale i spolehlivější.

Nejvhodnější jsou samozřejmě takové meditace, které jsou řízeny (vedeny, prováděny) přímo vyšší inteligencí a člověk meditaci provádějící je pouze jakýmsi kanálem zajišťujícím přenos myšlenek do zvukové podoby (médiem). Taková meditaci prováděná vyšší inteligencí je pak přesně směřována na potřeby a cíle meditace konkrétní osoby či osob a její účinnost je nesrovnatelná s meditací prováděnou běžně myslí člověka. Médium provádějící takovouto meditaci tak často nemá ani představu o čem ta meditace bude a jak vlastně skončí (co je jejím cílem) a rovněž se jí také často účastní jako meditující s obdobnými účinky pro něj. Dokonce myslím, že je vhodné, když si nevytváří žádný plán a vše nechá na vůli vyšší inteligence.

Moje silně zjednodušená představa o fungování takovéto meditace je ta, že overego média se napojí na overego meditujícího, které pak vlastně provádí meditaci pro „sebe“ (přesněji relativně samostatnou svoji část – vědomí člověka).

To však neznamená, že médium je nějak mimo a není schopno kontrolovat vlastní meditaci či reakce meditujícího či meditujících při případných potížích. Při meditaci pro jednu osobu se potíže nevyskytují, protože meditace je vyšší inteligencí přizpůsobena přímo pro tuto osobu. Nedá se ale vyloučit, že nutnou součástí je i řešení nějakých traumat, které může být bolestivé.

Samozřejmě musím upozornit, že by takové médium mělo být na určitém stupni vývoje (a tím i vyšších frekvencí vibrací), aby nemohlo dojít k napojení na nízkofrekvenční bytosti, jejichž zájem by mohl být zcela jiný než zájem meditujícího.

Bohužel musím konstatovat, že některé meditace, které jsem zažil na esoterických festivalech i jinde v dobách, kdy jsem podobné akce navštěvoval, měly úroveň, která mě nemile překvapila.

Když někdo čte z kusu papíru hlasem, z kterého je vidět, že to už čte po sté, běžné meditační fráze, tak je mi těch lidí, kteří si to a někdy poměrně draze zaplatili, docela líto.

Bohužel to, jestli bude někdo předčítat fráze z kusu papíru nebo nás bude provázet hlubinami naší duše či vyššími dimenzemi napojen na vyšší inteligenci, se z propagačních materiálů ověřit nedá. Pak zbývá jen doporučení známých nebo ještě lépe overega.

Na závěr doporučení mnoha moudrých. Cílem by mělo být, abychom již nepotřebovali žádného inkarnovaného učitele (případně, aby pro nás již nebyl postačující) ani jeho návody na meditaci či na život, ale svěřili se do „péče“ vyšších (můžeme říkat třeba světelných) bytostí, jejichž čistota záměrů a schopnosti nás vést převyšují mnohonásobně jakéhokoliv žijícího mistra či gurua.

Na úplný závěr děkuji Gapovi za námět na článek a doufám, že ho snad nezklame.

Milujte, láska nemá nepřátel

04.08.2009

Tento článek je mimo jiné určitou reakcí na článek „Milujte své (ne)přátele jako sebe sama“ a diskuzi k němu, ale byl bych velmi nerad, aby byl chápán jakýmkoliv způsobem jako jeho kritika. Jedná se jen a pouze o pohled z jiné roviny poznání.

Na úvod chci upřesnit význam slov v nadpisu, protože vysvětlení toho, jak pojímám tuto větu, může zabránit některým nedorozuměním, která by mohla vzniknout. V těchto souvislostech se jedná zatím o negativní vymezení, tedy to, co tím nemyslím. Nejedná se tedy o stav, kdy tím, že miluji, mě nikdo nepovažuje za svého nepřítele.

Abych nejlépe přenesl myšlenku a umožnil její pochopení, doporučuji vytvořit si určitou představu a to dle svého založení a momentálního naladění. Zkuste si představit dle vašeho výběru jednu z možných situací, či zvolit si svoji vlastní představu odpovídající danému záměru. Hledíte do očí vás milující a vámi milované bytosti (což nemusí být vždy jen partner a dokonce ani člověk), jste sami v nádherné prosluněné krajině, v bezmračné noci plné hvězd (další situace si doplňte sami) a cítíte lásku, která prostupuje celým vaším tělem a vědomím. Nyní zkuste tento pocit lásky podržet a zároveň si představit svého nepřítele a svůj emoční vztah nepřátelství k této osobě. Jsem přesvědčen, že velká většina zjistí, že vlastně žádného nepřítele v tom daném okamžiku nemá. Pokud se někomu podaří si nějakého nepřítele vybavit a pocítit k němu emoční vztah nepřátelství, silně pochybuji, že zároveň celou svou myslí pociťuje lásku.

Neexistuje nic, co je objektivně naším nepřítelem. Jedná se pouze o náš subjektivní pocit nepřátelství k někomu, případně subjektivní pocit nepřátelství druhé osoby k nám. Pro náš subjektivní pocit nepřátelství není rozhodující, zda jsou v daném okamžiku naše zájmy nebo názory v souladu či v rozporu. Určitě existují bytosti, které plně nesdílejí naše názory či případně, jejichž zájmy jsou v rozporu s našimi, a přesto je milujeme.

Názorně to lze předvést na bytosti nazývané Ježíš Kristus. Pro tyto účely pomíjím pro danou věc jako nepodstatné různé varianty jeho existence či dokonce neexistence. Podstatné pro tento účel je chápání bytosti nazývané Ježíš Kristus jako ztělesnění určitého principu.

Běžně používaná věta, že Kristus miloval i své nepřátele, není vždy správně pochopena. Kristus miloval všechny bytosti a necítil k nikomu mentálně emoční vztah, který by se dal označit jako vztah k nepříteli. On však miloval i takové lidi, které někteří jiní lidé hodnotili jako nepřátele Krista. On sám však v nich nepřátele neviděl.

Milovat své nepřátele je tedy z určitého zorného úhlu a určité roviny poznání úsloví vnitřně rozporné. Když miluji, čímž samozřejmě není míněn povrchní stav (či vztah) zamilovanosti, nemohu mít žádného nepřítele. I slovo „své“ je v daných souvislostech problematické, protože já nemám (nevlastním) nikoho ani svého partnera, děti, přátele natož nepřátele. Jediné, co opravdu mám je můj vztah k nim a Láska (velké „L“ není překlep) není můj vztah k někomu či něčemu, Láska to je stav duše (vědomí, mysli).

Proto znovu opakuji a zdůrazňuji (samozřejmě pouze v rámci toho, že se jedná o můj úhel pohledu), že milující bytost nemá žádného nepřítele, protože pokud opravdu miluje, nemůže současně pociťovat mentálně emoční vztah nepřátelství k nikomu a ničemu. Protože já jsem součástí všeho a vše je součástí mě, pokud pociťuji nepřátelství k někomu či něčemu pociťuji i nepřátelství k sobě. Pokud pociťuji nepřátelství k sobě, nemohu opravdu milovat. I když tyto informace se zdají logicky do sebe zapadat, není to to nejpodstatnější pro úplné pochopení. Pro úplné pochopení je nejlepší plně to procítit.

Závěr – Milujte.

Pochybuji, tedy jsem

28.08.2009

Na měsíc jsem se odmlčel se svými články. Nebylo to způsobeno dovolenou, jak by čas a počasí napovídaly, ale dvěma skutečnostmi. První skutečností bylo, že jsem se účastnil velmi zajímavého semináře Jaroslava Chvátala „Božská matrice“ a po návratu jsem se velmi usilovně věnoval tvorbě vlastních webových stránek. Práce to byla docela vyčerpávající, protože množství textu a obrázků, které jsem potřeboval vložit, bylo podstatně větší než malé a překvapovaly mě stále nové záludnosti. Po vyčerpávajícím boji jsem však stránky dokončil k mé částečné spokojenosti, a pokud budete mít zájem je možno je najít pod adresou www.miroslav-zelenka.cz

.

Při příležitosti tvorby stránek jsem zjistil určitou záludnost, s jejímž odstraněním mně nepomohla ani technická podpora poskytovatele webhostingu a později mě napadla zajímavá souvislost s programy uloženými v našem vědomí.

Texty tvořené ve starší verzi textového editoru anebo případně odněkud stažené do nového textového editoru se snadno přeformátovaly do podoby mnou požadovaného typu a velikosti písma. Takže nic zlého netuše jsem pak vložil text do webové stránky a liboval si, jak to jde rychle. Při náhledu na stránku jsem však zjistil, že původní formátování zůstalo a musel jsem vše pracně přepisovat.

Podobnost s programy uloženými v našem vědomí vidím v tom, že mnohokráte jsme již přesvědčeni, že se nám určitý program v našem vědomí (vzorec chování, reakce na určitou situaci) podařilo přeprogramovat (přepsat a někdy zdánlivě docela snadno), což nás naplňuje určitým uspokojením. Pak se však dostaneme do situace, kdy zjistíme, že náš původní program je stále hluboce vryt v našem vědomí (či podvědomí) a my se tímto programem řídíme nebo jsme jím řízeni. A to ještě popisuji ten lepší stav, kdy si působnost starého programu uvědomujeme a jsme tím nemile zaskočeni. Mnozí si to ani neuvědomí a chybu (např. příčinu konfliktu) přisoudí svému okolí, protože oni přeci už problém špatného programu vyřešili. Někdy se tak dostávají ještě do horší situace než před započetím práce na sobě. Pro ty, kterým se podaří chybu objevit u sebe, pak nastává tvrdá práce pečlivého „přepisu“ textu starého programu.

Je obtížné najít obecný lék, ale doporučoval bych vždy v každém případě, kdy nejsme spokojeni s určitým naším programem (vzorcem chování, reakcí na určitou situaci), soustředit se na velmi důkladné odstranění starého programu, a to vždy před započetím ukládání programu nového. Je to trochu obdoba s počítačem. Tam také data nezmizí jejich odstraněním do koše a zmizí až jejich přepsáním v paměti počítače.

Jako pomůcka může posloužit vizualizace, kdy na duševní obrazovce si vybavím v písemné podobě starý program a po té písmeno po písmenu je z obrazovky vymažu. Případně pak i na uvolněné místo napíšu program nový.

Po této krátké odbočce se vracím k hlavnímu tématu článku a tou je pochybování. Základním podnětem k tomuto článku byla návštěva přátel. Při určitém mém sebehodnocení, z kterého plynula jistá pochybnost o tom, zda to co dělám, má smysl a dělám to dobře, jsem dostal dvě odpovědi. Od muže jsem se dozvěděl, že je dobře, že o sobě ještě pochybuji. Od ženy byla reakce přesně opačná - jak zrovna já ještě mohu o sobě pochybovat. Zvláštní bylo, že jsem cítil, že oba mají svým způsobem pravdu.

Začal jsem se tímto rozporem zabývat hlouběji a tak jsem začal pochybovat o tom, zda je správné, že pochybuji a zda by nebylo lepší pochybovat o tom, že nepochybuji. Tím jsem začal o celém problému uvažovat v širších souvislostech i v návaznosti na absolvovaný seminář, který se mimo mnoha jiných důležitých instrukcí zabýval i tématem pochyb.

Kde je hranice mezi zdravou skepsí( známé rčení důvěřuj, ale prověřuj) a ověřováním si poznaného a pochybnostmi, které nás jen zatěžují a brzdí.

Určitým rozborem jsem došel k závěru, že je nutno upřesnit za prvé, co se rozumí slovem pochybovat a za druhé o čem se pochybuje.

Když si ve wordu zadáte synonyma ke slovu pochybovat, dostanete jako nabídku – mít pohybnosti, váhat, nedůvěřovat a kolísat. Při zadání slova pochybnost se objeví skepse, nejistota. Myslím, že je zřejmé, že každý asi pocítí velký rozdíl mezi tím, zdali když pochybuji, tak váhám, nedůvěřuji, jsem nejistý nebo jsem skeptický. Naši všemi milovaní „Skeptici“ by se určitě cítili dotčeni, kdyby jim někdo tvrdil, že jsou váhaví nebo nejistí.

Vzhledem k této určité dvojznačnosti budu používat slovo pochybovat ve dvou významech vždy s upozorněním, v jakém slova smyslu je použito.

1. Váhám, jsem nejistý

2. Jsem skeptický – ve smyslu vše kriticky posuzuji a ověřuji

Toto rozdělení považuji za důležité pro správné chápání slova pochybovat v konkrétním kontextu.

Nyní se dostávám k druhé části, kterou je to, o čem pochybovat. Předmět našich pochyb nelze striktně oddělit od vymezení pojmu pochybovat, protože z určitého zorného úhlu je možné a v některých časových okamžicích našeho života i snad nutné pochybovat (význam 2) téměř o všem. Abych však neskončil jako totální skeptik, který má nedůvěřivý postoj bez jakýchkoliv pozitivních závěrů absolutně ke všemu, pokusím se této skepsi dát jistý rámec.

Při volbě svých základních životních cílů nepovažuji za rozumné se omezovat přílišnými pochybnostmi (ani v jednom slova smyslu), protože naše schopnosti a možnosti jsou ve velké většině případů daleko za hranicí, kterou jsme si sami schopni připustit. To, co nás v životě nejvíce omezuje, jsou omezení, která si stanovíme sami. Někdy se to zdá až neuvěřitelné, jaké hranice si pro sebe lidé sami stanoví, a to někdy s velice rozumným či spíše rozumovým zdůvodněním. Je možné, že Češi jsou mistři světa ve zdůvodnění, že a proč něco nejde J. Samozřejmě vždy daleko lépe vidíme toto sebe-limitování u těch druhých než u sebe.

Mimo jiné i z těchto důvodů je doporučováno se při stanovení toho, co chceme dosáhnout, neomezovat rozumovými důvody (pochybnostmi). Jako příklad bych uvedl touhu bydlet ve vlastním rodinném domku s tím, že momentální rodinný příjem čistého je cca 15.000,- Kč. Možná by se naše přání měla pohybovat v rámci určitých možných pravděpodobných budoucností, i když ani toto omezení není absolutně nutné.

Je velmi důležité, aby po stanovení cíle či přání, po našem jednoznačném rozhodnutí o tom, co chceme, jsme nepochybovali o tom, že cíl dosáhneme. Jakékoliv pochybnosti v tomto smyslu negativně ovlivňují dosažení cíle.

Druhým a opačným pólem z pohledu našeho pochybování (ve smyslu významu č. 2) by měl být proces přijímání informací všeho druhu. Zdůrazňuji pochybování ve smyslu významu č. 2, tj. ne nedůvěře ke všemu přicházejícímu, ale ke kritickému přístupu a dle daných možností i ověřování a prověřování si informací, kterými jsme denně zaplavováni v ohromném množství.

Z množství informací, které nás obklopují, si vybíráme (vědomě či podvědomě) některé, které se nám pak skládají do naší mozaiky vnímání světa (smyslového i mimosmyslového). Ty informace, které se do naší mozaiky nehodí, pak považujeme za nepravdivé, nebo nevěrohodné. V podstatě je vyloučené, aby se k nám dostali pouze informace zapadající do naší mozaiky. Ale i kdyby se teoreticky dostávali (což by pravděpodobně muselo být pouze z jednoho zdroje), museli bychom nutně pochybovat, zda naše mozaika je úplná. Tím chci naznačit, že i informace, které nezapadají do naší mozaiky, jsou pro nás důležité.

Mezi těmito dvěma póly je široká škála jevů a procesů, ale naše pochybování ve smyslu č. 1 téměř vždy negativně ovlivňuje naše konání i nás samotné. Na druhé straně pochybování ve smyslu č. 2 nám může pomoct při korekci našeho myšlení a konání. Pro přesnost uvádím, že tyto korekce nemusejí být prováděny pouze na základě rozumových úvah, ale podnětem k nim může být i intuice či jiné mimosmyslové informace. Jednou ze situací, kdy je na místě kritické posuzování a ověřování, je i na začátku článku uvedené vymazávání starých programů, kdy bychom měli stále prověřovat, zda se nám starý program opětovně nenápadně nevloudil do našich myšlenek a činů.

Naše pochybnosti ve smyslu uvážlivé skepse mají své místo při volbě prostředků k dosažení cílů, při posuzování vhodnosti stanovených prostředků a při ověřování, zda dané prostředky nás k cíli opravdu blíží. Ač se to možná nezdá, je na místě i skepse ohledně toho, zda jsme určitého cíle již dosáhli, což platí možná dvojnásob při práci na vlastním duchovním vývoji. Téměř každý z nás bude znát někoho, kdo je o sobě přesvědčen, že dosáhl vyššího stupně duchovního vývoje než je skutečností. Pro toto posuzování jsou výborné informace v článku „O duchovní vytříbenosti“ Paula Bruntona.

Tak, jako někteří o sobě soudí, že jsou duchovní a dalo by se o tom s úspěchem pochybovat, tak jsou i tací, kteří sami sebe nazývají skeptiky, a dalo by se o tom s úspěchem pochybovat. Zvláštností české scény, ale pravděpodobně nejen české, je situace, kdy ti, kteří se sami nazývají skeptici, jsou všechno jen ne skeptici, protože oni o svých pravdách a zejména o nepravdách těch druhých vůbec nepochybují. A tato jejich „jistota“ o nepravdě těch druhých jde tak daleko, že neučiní sebemenší pokus o ověření či prozkoumání argumentů těch druhých. Z jejich pohledu je to však logické, protože přece nebudou zkoumat to, o čem vědí, že neexistuje. Nelze se však dopustit zjednodušování a předpokládat u všech těchto „skeptiků“ nevědomost, protože někteří z nich zcela nepochybně vědomě lžou a záměrně manipulují poznáním lidí.

Strach a zejména strach ze smrti jako cílená manipulační informace zpomalující nebo zabraňující transformaci

03.09.2009

Není potřeba provádět ani příliš důkladnou analýzu informačních médií ani zevrubné studium různých druhů informačním toků, abychom došli k závěru, že strach je hlavním nosným tématem současných dní. Strach z mnoha různých forem nebezpečí pro lidi a lidstvo.

Není obtížné udělat jednoduchý výčet ústředních témat médií, která mají společného jmenovatele, kterým je strach. Jsou to například finanční a hospodářská krize, prasečí chřipka, terorismus, extremismus, globální oteplování či ochlazování z mainstreamových médií a kataklysmata a katastrofy spojené s rokem 2012, negativní mimozemšťané, očkování proti prasečí chřipce, přílet Nibiru, zničující záření jako výron energie (např. z centra galaxie), NWO, chemitrails, čipování, jaderná válka, ekologická katastrofa apod. z tzv. alternativních médií.

Není účelem tohoto článku vyvracet, či zpochybňovat jednotlivé možné negativní varianty budoucnosti, ale záměrem je snaha pochopení, proč dochází k takovémuto snad až zahlcení médií v této době a v takovém rozsahu.

Bylo by iluzí se domnívat, že tzv. alternativní média, což je s výjimkou několika málo časopisů především internet, nejsou infiltrována cílenou manipulací a dezinformacemi všeho druhu. Je těžké v dnešní době se orientovat v tom množství informací i uveřejněných v zdánlivě velmi duchovně zaměřených internetových stránkách. Kromě relativně snadno pomocí prosté logiky rozpoznatelných „nesmyslných“ konspiračních teorií, se zde vyskytují i velmi sofistikované teorie, hypotézy a „ověřené a prokazatelné“ skutečnosti. U těch druhých nám většinou nezbývá než dát na vlastní intuici.

Společným jmenovatelem těchto informací plynoucích z oficiálních médií je strach ze smrti a u alternativních médií přibývá ještě strach ze ztráty svobody.

Aby mělo smysl dojít k nějakým závěrům, je nutno se nejdříve zabývat tím, co to vlastně strach je, jak vzniká, co je základní princip a co způsobuje.

V článku „Kosmická hra o energii“ jsem napsal, že pokud mám problém, nebo něco vnímám jako problém, tak spočívá v tom, že skutečnost nebo skutečnosti, tak jak je vidím, jsou v rozporu s tím, jak bych je vidět chtěl. Skutečnosti jsou v rozporu s mojí představou o tom, jak by skutečnosti vypadat měly. Takto vzniklý rozpor či konflikt upoutá moji pozornost a mé vědomí se koncentruje na tento konflikt a předmětem tohoto konfliktu může být v podstatě cokoliv.

Tím tomuto konfliktu posílám vědomě či nevědomě (což je mnohem častější) energii (většinou emoční), což má za následek odliv mé energie a její nedostatek.

Strach je založen v podstatě na stejném principu jako problém s tím jediným rozdílem, že rozpor tu vzniká mezi mojí představou o tom, jak by skutečnost měla vypadat a tím, jak se obávám, že bude vypadat. Strach je principiálně obava z budoucího vývoje. Přitom lidé mají někdy neuvěřitelnou představivost týkající se možného negativního vývoje událostí i krajně nepravděpodobných. Tím nemyslím pouze konspirační teoretiky všeho druhu (myslících to dobře, ale i manipulující), ale i prosté lidi. Existují „mistři světa“ v daném oboru, kteří jsou schopni na naprosto běžnou situaci vytvořit širokou škálu negativních variant vývoje této situace. Mají pro to i „velmi“ logické zdůvodnění: „Když si promyslím všechny negativní varianty, tak kdyby se nějaká z nich se realizovala, tak nebudu překvapená“. Použil jsem ženský rod, protože se jedná o zcela konkrétní výrok konkrétní osoby.

Tito lidé, kteří si sami vytváří budoucí možné konflikty a posílají jim energii, se při tom diví, proč mají neustále špatnou náladu a nedostatek energie. Bohužel tento nedostatek energie pak většinou čerpají z jídla či z druhých bytostí (kromě lidí bývají častým zdrojem i domácí zvířata).

Jestliže vyjdeme z předpokladu, že snahou určité skupiny lidí (a pravděpodobně i jiných bytostí) je zpomalit či zabránit transformaci proto, aby nepřišli o moc, zdá se logické, že „strašení“ jako prostředek k dosažení tohoto cíle, je jeden z nejjednodušších, nejsnáze realizovatelných a přitom zároveň i nejúčinnějších. Když si k tomu připočítáme, že si toto „strašení“ lidé ještě většinou platí (noviny, filmy, televize), tak je to v podstatě ideální forma. Zpomalení transformace uvádím z důvodu existence teorií, které předpokládají, že pro transformaci je otevřeno určité časové okno (jehož velikost se dle jednotlivých teorií liší) a po uzavření tohoto okna již nebude moci transformaci Země úspěšně provést (a opět dle jednotlivých teorií vůbec nebo na delší čas). Takže z pohledu sil bránících transformaci by zpomalení procesu zvyšování vibrací mohlo postačovat.

Transformace je nejen mnou popisována zjednodušeně jako proces zvyšování frekvence vibrací vědomí lidí, lidstva i Země (chápané jako bytost). Pravděpodobně i člověku, který si nezakládá na svých znalostech fyziky, bude připadat logické, že chci-li u nějakého uzavřeného systému zvýšit frekvenci vibrací, že to bude vyžadovat dodání energie a naopak odebrání energie ze systému bude mít za následek snížení frekvence vibrací. Z uvedených předpokladů pak plyne závěr, že pokud vzbudím u člověka nebo určité skupiny lidí obavy, že určité skutečnosti v budoucnu nebudou v souladu s jejich představami o tom, jak by tyto skutečnosti měly vypadat, budou se na tento rozpor koncentrovat, což znamená, že budou tomuto rozporu posílat energii. Tím dojde k odběru energie a tím i snížení frekvence vibrací, nebo v lepším případě, alespoň k nezvyšování frekvence vibrací jejich vědomí. Jak krásně jednoduché a účinné.

Toto „anti-frekvenční“ působení je zamířeno především na tzv. západní civilizaci, která se začíná probouzet z duchovního zatemnění.

Strach ze smrti je dominující v západní společnosti, čehož je primárním faktorem poměrně nemálo rozšířená teorie, že po smrti již nic není. Toto je největší a pro mnoho lidí ochromující prvek smrti - strach z nicoty, nebytí, neexistence, který je mohutně podporován oficiálním tzv. vědeckým světovým názorem a paradigmatem. Proto mnoho lidí úporně lpí na životu za jakýchkoliv podmínek a usilují o prodloužení svého bytí v této formě téměř za jakoukoliv cenu včetně někdy nezměrného utrpení.

V této souvislosti jsou velmi zajímavé tzv. NDE (near deth experience) – zážitky blízké smrti, kdy lidé, kteří touto zkušeností prošli, ztrácejí strach ze smrti a umírání, protože oni vědí, že smrtí nic nekončí, že se jedná pouze o přechod na jinou formu bytí. Tito lidé pak bývají po tomto zážitku mnohem šťastnější a vyrovnanější, protože nemají ten základní ze všech strachů – strach ze smrti a díky tomu „neutrácejí“ svoji energii zbytečně na strach z něčeho, o čem vědí, že neexistuje (nicota, nebytí). Strach z konce světa, apokalypsy, přírodních či ekologických katastrof je v převážné míře transformovaný strach z nebytí.

Je důvodné předpokládat, že tyto informace jsou známy i těm, kteří nemají zájem na transformaci, a dovedou jich využívat.

Přiznám se otevřeně, že ačkoliv sám strach z vlastní smrti nemám, mám jeden zážitek ze stavu velmi rozšířeného vědomí, který mi pomáhá chápat tento pocit. Byl to zážitek, kdy jsem se dostal do stavu naprosto čirého vědomí, kdy jsem neměl vjem žádného těla, žádného ega, žádnou minulost, budoucnost ani přítomnost, absolutně nic. Pojem Miroslav Zelenka pro mě byl stejně prázdný jako Josef Novák nebo John Smith. Náš návyk na tělo, ego či duši je tak silný, že tato vzpomínka přes jakékoliv logické zdůvodňování a sebelepší vůli ve mně nevzbuzuje příjemné pocity.

Přestože strach není opakem lásky a láska není opakem strachu, mají jejich působení na člověka opačné účinky. Strach způsobuje odebírání energie a snižování frekvence vibrací a naopak láska znamená přísun energie a zvyšovaní frekvence vibrací.

Proto v tomto rozhodujícím střetu dvou protikladných sil, jehož podstatou je boj o vědomí lidstva, nejsou rozhodujícími nástroji prostředky moci jako zbraně, vlastnictví, finance apod., ale (naštěstí, do jisté míry omezený) informační monopol, což se netýká pouze posledních let.

Když jsem zformuloval, co je dle mého strach a na jakém principu funguje jeho působení, je možné logicky vyvodit, jak postupovat, abychom strach nepocítili, případně aby se možné obavy neprojevily negativně na našem psychickém a fyzickém stavu. V tomto bodě neuvažuji o strachu z přímého fyzického nebezpečí, i když částečně se následující principy prevence proti strachu také dají použít.

Už při porovnání zjednodušené životní východní filozofie proti západní životní filozofii, tj. „nic nechtít“ x „všechno mít“, je zřejmé, proč strach a z něj plynoucí stresy a deprese jsou podstatně více příznačné pro západního člověka ve srovnání s východním (dělení na západní a východní je dáno spíše na základě charakteristiky civilizace než v souvislosti se světovými stranami).

Nejjednodušší, ale zároveň zřejmě i nejtěžší pro tzv. západního člověka je to oblíbené, ale až už skoro zprofanované: „žít tady a teď“. V tom případě se nedostávám do situace, kdy moje mysl se téměř neustále zaobírá budoucností. Pokud nevyhodnocuji, zda budoucnost bude v souladu s mými představami, strach se prostě a jednoduše nemůže dostavit, protože nemá proč.

Pokud se nám toto nebude plně dařit, což je bohužel poměrně pravděpodobné u dost velké části lidí, je další variantou neustálá bdělost. Když už vyhodnotíme, že pravděpodobná varianta budoucnosti není v souladu s našimi představami, je důležité přijmout tento výsledek hodnocení pokud možno zcela bez emocí a neposílat tomuto rozporu žádnou naši energii. Přijmout to asi jako skutečnost, že po neděli bude zase pondělí. Tento příklad jsem uvedl záměrně, protože podstatou případných obav některých lidí z pondělí není samotný fakt tohoto kalendářního dne, ale předpokládané negativní pocity z pracovního procesu a okolností s ním spojených.

Když se nám ani toto nepodaří, což je opět poměrně alespoň občas pravděpodobné a strachu se neubráníme, je potřeba si to co nejdříve uvědomit a co nejdříve energii (zaslanou rozporu) doplnit. Nejsnazší a vždy dostupnou a poměrně jednoduchou formou je koncentrace na hluboké dýchání s vědomým příjmem kosmické energie (na názvu tolik nezáleží, můžeme jí říkat prána, orgon, éter, energie prvotního zdroje, tak jak komu vyhovuje). Stará dobrá rada: „zhluboka dýchej a napočítej do 10“ má racionální základ. Po té, jakmile to situace dovolí, je dobré se věnovat činnostem, které jsou u konkrétního člověka vhodné pro psychické vyladění a doplnění energie jako např. procházka v přírodě, meditace, sport apod.

I z vlastní zkušenosti vím, jak nepříjemné a vysilující je noční probírání negativních variant budoucnosti prokládané marnými pokusy o usnutí. Nejlepší řešení, kterým je vyprázdnění mysli, je už opravdu pro pokročilé a většina lidí tohoto stavu dosahuje poměrně obtížně, i když neřeší žádné problémy. Osobně jsem si vypracoval techniku, která mně spolehlivě zabírá. Co nejbarvitěji si tvořím své vize optimalizované skutečnosti, a to zcela bez ohledu na jakoukoliv možnost jejich realizovatelnosti. Prostě si hraju a tvořím své sci-fi příběhy. Funguje to u mě tak, že po určité době se příjemně vyladím, mentálně unavím a usnu. Říká se tomu také denní snění a je možno ho aplikovat jako lék nejen v noci.

Na závěr bych rád zdůraznil, že záměrem tohoto článku není v žádném případě snaha, abychom se apriori vyhýbali jakýmkoliv informacím s popisem možných negativních variant budoucnosti, či abychom takovéto texty sami nevytvářeli. Je nutno uvažovat i o jiných alternativách než jsou naše vysněné optimální varianty, tak abychom jim mohli svými aktivitami zabránit či zmírnit důsledky jejich působení na nás či okolí. Co však považuji za důležité je, abychom se nenechali „strašit ani nestrašili“. To znamená, neposílejme těmto negativním vizím svoji energii, nedovolme svým emocím, aby vzplály. A pokud jsme v situaci, kdy považujeme za vhodné upozornit ostatní na možná nebezpečí, u kterých by bylo potřebné činit určitá protiopatření, čiňme tak citlivou formou pokud možno s uvedením variant, které při našem aktivním působení a vhodném vývoji mohou spět k cílům přijatelným pro většinu lidí určitého prostoru či nejlépe většiny lidstva.

Vegetariánství – ano, ne, jak a proč

17.09.2009

O vegetariánství toho bylo řečeno již tolik, že se zdá, že není již možno říct nic nového. Po pravdě řečeno ani tento článek nepřináší (dokonce ani dle mého názoru) nic zcela nového. Základním smyslem je udělat určitou rekapitulaci a strukturalizaci různých názorů a dát je do vzájemných souvislostí zejména za použití mé oblíbené metody, tj. použití pohledu z různých rovin či úrovní poznání.

Jako jsem již vícekrát uvedl, často dochází k názorovým neshodám v důsledku toho, že názoroví „odpůrci“ uvádějí svá zdánlivě protichůdná stanoviska z různých rovin, které nejsou vždy zcela slučitelné.

Tyto různé roviny se dají zjednodušeně v určité hierarchické (samozřejmě diskutabilní) formě formulovat následovně:

1. Hledisko chemického složení

2. Hledisko obecné vhodnosti masa pro člověka

3. Hledisko zdravotní

4. Hledisko ekologické

5. Hledisko vztahu ke zvířatům

6. Hledisko filozofické

7. Hledisko účinků pro duchovní vývoj člověka

Už ze samotného výčtu vyplývá, kolik možných různých názorů vzájemně rozporných se objevuje již jen z principu existence tolika různých hledisek. Zajímavé je, že ještě napříč všemi těmito hledisky bez ohledu na jejich umístění v hierarchii, existuje členění dle toho, zda se jedná o přístup k nejedení masa z pohledu vlastního prospěchu či prospěchu druhých bytostí. Samozřejmě, že pro jednotlivého konkrétného člověka se mohou tyto důvody vzájemně podporovat a zesilovat.

1. Hledisko chemického složení

V této oblasti často uváděné důvody proti jedení masa spočívají zejména v nevhodnosti stravy z pohledu jejího chemického složení, a to zejména z pohledu nevhodného způsobu chovu a krmení zvířat určených pro následnou potravu. Proti tomuto nelze v podstatě nic namítnou s výjimkou toho, že snad ještě existují zvířata zvláště ryby, která se pohybují v neznečištěném prostředí a stravují přírodní neznečištěnou potravou a tím i jejich maso není z tohoto pohledu závadné. Skutečností je, že takovouto stravou by se v dnešní době příliš velká část lidstva nenasytila. Druhým jakýmsi protiargumentem je fakt, že ani rostlinná strava z tohoto pohledu není pro člověka příliš vhodná, i když zřejmě koncentrace škodlivin v průměru nebude taková jako u masa.

2. Hledisko obecné vhodnosti masa pro člověka

Zde se často střetávají dva základní názory, a to, že je člověk býložravec nebo všežravec. Dle zastánců vegetariánství je trávicí ústrojí člověka vyloženě ústrojím býložravce a ne masožravce a z toho důvodu je maso již z principu pro člověka nevhodné. Pro tento názor nasvědčuje mnohé, ale chtěl bych upozornit na skutečnost, že opravdu již velmi dlouhou dobu (pravděpodobně v řádu deseti tisíců let) je člověk poživatel masa a je velmi pravděpodobné, že za tu dobu již se jeho organismus na požívání masa měl čas přizpůsobit a z celoživotního dokonalého zdraví některých dlouhodobých náruživých pojídačů masa to také vypadá, že se přizpůsobil.

3. Hledisko zdravotní

U tohoto bodu, kde se to projevuje nejmarkantněji, chci zdůraznit, že vše je velmi individuální a nelze v žádném případě žádné tvrzení o prospěšnosti či škodlivosti zobecňovat absolutně pro všechny lidi. Platí to přiměřeně pro všechny body, ale u prospěšnosti požívání masa a jeho jednotlivých druhů pro zdraví lidí fyzické a psychické podmínky konkrétního člověka hrají největší roli.

Krajními názory v tomto případě jsou

a) že maso je v jakékoliv formě zdraví absolutně škodlivé

b) že nejedení masa alespoň v nějaké formě je zdraví škodlivé.

Tyto krajní názory bohužel většinou vycházejí ze zevšeobecňování zkušeností vlastních nebo zkušeností blízkých s jedením či nejedením masa.

K tomu mohu dodat pouze to, že znám lidi, kteří dlouhodobě jsou vegetariány bez jakýchkoliv následků na zdraví i přes všechny tvrzení některých odborníků, že lidská strava musí obsahovat živočišné bílkoviny (zejména pro děti). Rovněž ale znám i takové případy, kdy přes velký odpor k masu ze všech možných důvodů museli někteří lidé vzhledem ke svým vleklým zdravotním potížím maso alespoň v nějaké podobě do svého jídelníčku zařadit. Myslím, že by bylo vhodné, aby zastánci obou krajních teorií se prostě smířili s tím, že každý lidský organismus je specifický a vyžaduje tudíž i specifický přístup.

Nemohu v tomto bodě nevzpomenout na jeden článek české guru makrobiotiky, který se netýkal masa, ale nevhodnosti mléka a mléčných výrobků pro zdraví normálního člověka. Po jeho přečtení jsem došel k závěru, že vzhledem k tomu množství „naprosto škodlivého“ mléka a sýrů, které jsem za život snědl, jsem nutně už minimálně 20 let po smrti.

Samozřejmě velký vliv na vhodnost masa jako stravy má i způsob chovu zvířat a jejich usmrcování, ale tomuto tématu se budu věnovat více v bodě č. 5.

4. Hledisko ekologické

V tomto případě je situace zřejmě jednodušší, protože nevýhodnost výroby živočišné stravy ve srovnání s výrobou rostlinnou je zcela nepochybná, a to téměř ze všech možných hledisek. Uvádějí se různé kalkulace, ale běžné odhady hovoří asi o pět krát vyšší nákladnosti a vyšším zatížení životního prostředí, i když jsou i odhady nepoměrně vyšší.

5. Hledisko vztahu ke zvířatům

I zde se jedná zřejmě o nezpochybňovanou negativní stránku pojídání masa. Většinový způsob chovu a usmrcování zvířat pro uspokojování svých potravinových potřeb je jeden z velkých „hříchů „ lidstva. Ve velké většině případů zcela nedůstojné podmínky života a smrti nám relativně blízkých bytostí jsou zejména ve velkochovech opravdu výrazem hluboké neúcty k životu jako takovému. Když k tomu přidáme, že hlavní motivem není zajistit pro lidi zdroj nutné obživy, ale především zisk, je zřejmé, že příklon k vegetariánství či alespoň výrazné omezení masa ve vlastní stravě tu má silnou morální oporu.

Rovněž z pohledu kladů či záporů takového masa (vzhledem ke způsobu chovu, krmení a způsobu smrti chovaných zvířat) pro zdraví člověka se jedná o poměrně nezpochybnitelnou a snad už ani nezpochybňovanou skutečnost, že zápory výrazně převyšují možné (i když částečně diskutabilní) klady.

6. Hledisko filozofické

Mnoho vegetariánů se dostalo ke svému negativnímu vztahu k pojídání masa přes biblické „nezabiješ“. Zajišťovat si příjem energie pro vlastní přežití zabitím jiného tvora se nezdá příliš etické. Tento argument pro vegetariánství je poměrně silný, ale má i své slabší stránky a díky tomu i oponenty. Tito oponenti, mezi které se řadím, nemusí být nutně odpůrci vegetariánství, ale spíše poukazují na necelistvost tohoto stanoviska při stanovování toho, co je ještě bytostí a tím i zabíjením jiného života.

Rostliny jsou v tomto pojetí také bytostmi a pro přípravu stravy z nich je rovněž nutné jejich usmrcení. Tím se dostáváme k otázkám toho druhu, zda je vůbec možné žít, aby člověk absolutně nezabíjel nic živého. Pominu-li zabíjení virů a bakterií různými prostředky při naší snaze uzdravit se z nějaké choroby, je mimořádně obtížné jít do přírody bez toho, aby člověk neusmrtil při chůzi nějakého mravence, broučka či nějakou rostlinku. V tomto bodě řeším pouze způsobení smrti jako takové a ne způsob smrti, kterým jsem se zabýval v předchozím bodě.

Je nepochybné, že vyšší živočichové mají i rozvinutější vědomí, ale jsou senzibilní lidé, kteří jsou schopni vnímat i bolest a utrpení rostlin. A kdo z nás je oprávněn prohlásit, že něčí utrpení je větší či menší či ospravedlnitelné. Není tak úplně málo lidí, které utrpení zvířat dojímá více než utrpení lidí. Proč podceňovat utrpení rostlin? Jediným pochopitelným důvodem je to, že ho ve velké většině nejsme schopni vnímat.

7. Hledisko účinků pro duchovní vývoj člověka

Z tohoto pohledu se jeví maso jako součást stravy jako relativně nejméně rozporný bod a pokud se někdo cíleně snaží o vlastní duchovní vývoj, tak minimálně větší omezení masa ve stravě lze doporučit bez jakýchkoliv pochybností.

Použiji zde jako vždy zjednodušenou představu duchovního vývoje jako procesu zvyšování frekvence vibrací vědomí. Pak je zřejmé, že frekvence vibrací námi přijímané stravy nemohou být zcela bez vlivu na úroveň frekvence vibrací našeho vědomí. Frekvence vibrací potravy jsou (zjednodušeně a bez přihlédnutí ke způsobu usmrcení) dány úrovní vědomí bytosti, jejíž tělo se stalo naší potravou. Čím vyšší je místo bytosti v této hierarchii, tím nižší či hrubější vibrace potrava z ní připravená obsahuje. To znamená, že z tohoto pohledu je nejhorší maso savců a zejména domestikovaných zvířat. I z tohoto důvodu je vhodnější maso drůbeže (samozřejmě když ze zdravotního hlediska vyloučíme negativní vliv způsobu jejich chovu a krmení), ryb a nižších živočichů.

Není záměrem zde tvrdit, že absolutní vegetariánství je bezpodmínečnou podmínkou duchovního vývoje, natož jeho zárukou (dle mého názoru téměř nic není absolutní podmínkou či zárukou), ale častější pojídání masa a zejména hovězího a vepřového se principiálně nemůže negativně neprojevit na tomto procesu. V jaké míře, záleží opět zcela na konkrétních podmínkách.

Záměrem tohoto článku nebylo dojít k jednoznačnému závěru, ale spíše předložit různé aspekty a naznačit některé souvislosti, případně do určité míry předložit odlišný názor pro „fanatiky“ zastávající striktně krajní polohy ve vztahu k pojídání masa. Záleží čistě na každém konkrétním člověku a jeho konkrétních podmínkách, jaké si sám pro sebe zaujme v této věci stanovisko.

Koncentrujme se na to, co nás spojuje a ne na to, co nás rozděluje, a tvořme pozitivní vize budoucnosti

05.10.2009

Pravda bývá definována jako shoda určitého tvrzení (popisu skutečnosti) se skutečností.

Pohled soudobé vědy a zejména kvantové fyziky se začíná přibližovat ezoterickým výkladům v tom slova smyslu, že absolutní pravda neexistuje. Jak smysluplně pak vyznívají volání po důkazech při předkládání určitých teorií jako důležitých informacích dokládajících pravdivost této teorie, jestliže absolutní pravda neexistuje.

Existuje pouze pravda relativní, pravda každého pozorovatele (přesněji asi vnímajícího). V podstatě každý má svou pravdu. Toto tvrzení je zcela v souladu s kvantovou fyzikou, která došla k závěrům, že pozorovatel vždy svým pozorováním mění pozorovanou skutečnost. Je to rovněž i v souladu s ezoterickým výkladem, dle kterého čas neexistuje a naše (v nejširším slova smyslu, tj. všech myslitelných a možná i námi nemyslitelných bytostí) mysl vše vytváří, tedy minulost přítomnost i budoucnost. Z tohoto pohledu by se dalo říct, že naše mysl skutečnost nepozoruje, ale vytváří. Jedna z variant popisu tohoto procesu je taková, že existuje velké (možná nekonečné) množství v přítomnosti existujících pravděpodobných budoucností a my koncentrací našeho vědomí (naší pozornosti) na jednu z těchto budoucností tímto pro sebe tuto budoucnost tvoříme. Takže tzv. pozorováním a s ním spojeným popisem my de facto skutečnost vytváříme. Z toho plyne, že tím, že popis je vlastně součástí tvoření skutečnosti, je logické, že je i se skutečností shodný, tj. pravdivý.

Z určitého zorného úhlu by se tedy dalo říct, že všichni máme svoji pravdu, a že existuje pouze jediný nepravdivý popis skutečnosti a to je záměrně uvedený popis, který neodpovídá tomu, co jako skutečnost vnímáme.

Jako názorný příklad bych zde uvedl vnímání barev. I když pominu lidi barvoslepé, je vnímání barev jednotlivými lidmi odlišné, což je asi nejčastěji pozorovatelné u barvy, která je na přechodu mezi modrou a zelenou. Někdo ji vnímá jako modrou a někdo jako zelenou. Dá se říct, že jeden z nich má pravdu a druhý se mýlí? Dle mého názoru ne. Pouze se lze asi shodnout na tom, že většina lidí určitý odstín vidí jako modrý a menšina jako zelený (případně obráceně, abych náhodou nebyl nařčen z politické předpojatosti :-)). Je sice možné přesně změřit frekvenci vyzařování, ale změní se tím pro mě jako konkrétního člověka něco podstatného? Začnu konkrétní odstín barvy vidět jinak, když se dozvím nějaké číslo? Změní se tím pro mě pravda? Jiná situace ovšem nastává, když někdo začne záměrně tvrdit o zelenomodré barvě, že je červená. Bohužel lidská historie je plná obdobných tvrzení a ani přítomnost se od této tradice neodlišuje. Když většině lidí jakási autorita dlouho tvrdí, že zelenomodrá je červená, tak se nakonec stane to, že tomu uvěří. A když nám jsou některé věci tvrzeny i tisíce let, není divu, že už je „máme i v genech“.

Naštěstí díky informační revoluci a explozi a dalším okolnostem se mnoho lidí probouzí a začíná pochybovat o tom, zda to, co je jim neustále předkládáno, je opravdu popis shodující se se skutečností. Tito lidé si vytvářejí vlastní relativně nezávislý obraz skutečnosti, (jak jsem již v jednom článku popsal) jakousi mozaiku informací, kterou považují za pravdivou. Informace nezapadající do této vlastní mozaiky pak vyhodnocují buď jako zcela nepravdivé, nebo jako informace, jejichž shodu se skutečností je potřeba ověřit, či je přijímat s určitými pochybnostmi.

Tato mozaika informací se dá rovněž vyjádřit jako množina informací o skutečnosti (popisů skutečnosti), které konkrétní člověk považuje za shodné se skutečností. Když si představíme určitou skupinu lidí spojených společným zájmem či zájmy (například čtenáře těchto webových stránek), tak se dá předpokládat, že mnoho informací zařazených lidmi do těchto jejich jednotlivých mozaik bude shodných. Matematicky by se to dalo vyjádřit jako průnik množin informací. Tento průnik množin informací jednotlivých členů skupiny je to, co tuto skupinu sjednocuje.

Když se zaměříme, jako příklad, na články a diskuzi na internetu (duchovní a ezoterické stránky nevyjímaje), je možno si všimnout dvou zajímavých podstatných jevů.

Za prvé – lidé se scházejí na jednotlivých stránkách a v diskuzích na základě toho, co je spojuje, na základě průniku množin. V diskuzích se však převážně soustřeďují na to, co je rozděluje, tj. na to, kde jsou jejich relativně „pravdivé“ informace mimo průnik množin a snaží se přesvědčit ty druhé, a to mnohdy velmi nevybíravými prostředky (duchovní stránky nevyjímaje), že zrovna ta jejich množina informací je ta „pravá“.

Jako jeden z nejčastějších a nejklasičtějších případů jsou diskuze, kdy společný „zájem“ (průnik množin) je nespokojenost s politiky a politikou, a to co je rozděluje, jsou sympatie či ještě častěji nesympatie k některému politickému uskupení nebo politikovi. Bohužel pro velkou většinu lidí a k spokojenosti většiny politiků (minimálně těch, co se střídají u vesla), to co lidi rozděluje, zatím výrazně převyšuje. Proč tomu tak je lze snadno pochopit, protože v duchu hesla „Rozděl a panuj“ je tento aspekt u lidí skrytě i zjevně mnoha různými prostředky dlouhodobě podporován a rozvíjen.

Za druhé - opět musím konstatovat, že bohužel to, co lidi v převážné míře spojuje a co je tím průnikem množin, jsou negativní informace, tedy popis takové skutečnosti, kterou nechceme. Čím je negativnější situace a čím je dokonaleji popsaná, tím více čtenářů, více diskutujících a lepší hodnocení a jak jsem mohl (samozřejmě omezeně) sledovat, týká se to téměř všech stránek bez rozdílu zaměření.

Jsem přesvědčen, že nejeden z nás si musel položit otázku, proč ještě nebyly učiněny důraznější kroky k omezení internetu či alespoň některých stránek. Napadla mě v souvislosti s tímto článkem jedna hypotéza, u níž si však nečiním žádné nároky na její shodnost se skutečností a rovněž mám značné pochybnosti, ale na druhé straně se mi jako určitá možnost nejeví jako zcela nepravděpodobná.

Vyjdu z předpokladu, že rozhodující zápas se odehrává o vědomí lidí a proces transformace se dá popsat jako zvyšování frekvence vibrací vědomí lidstva a Země. Proč by potom bylo v zájmu mocných (kteří nepochybně po transformaci v našem pojetí netouží) zakazovat (omezovat, rušit) internet, kde se lidé neustále nabíjejí negativními emocemi z negativních popisů přítomnosti a budoucnosti a ze vzájemných sporů a rozporů, což rozhodně ke zvýšení frekvence vibrací nepřispívá.

Závěr

Jestliže chceme uspět v tomto zápase o budoucnost lidstva a Země a jsem přesvědčen, že i my máme v této hře mocné spojence, měli bychom se zaměřit na to, co nás spojuje, na průnik množin našich popisů skutečnosti. Na druhé straně zkusme alespoň po určitý čas minimalizovat naši koncentraci na to, co nás rozděluje, a když nic jiného tak nedovolit, aby díky těmto rozdílům se v nás probouzely negativní emoce, nebo dokonce abychom takovéto negativní emoce přenášeli jakoukoliv formou na ty s rozdílným názorem.

Uvědomme si, že síly, které se snaží zabránit transformaci, mají situaci poněkud jednodušší. Jednota společných zájmů při „boření“ se nachází vždy daleko snáze než při tvoření. Proto je nutné, aby naše uvědomění a vnitřní kázeň byly o to vyšší.

Za minimálně stejně důležité považuji naši koncentraci na pozitivní vizi budoucnosti lidstva a Země. Při posuzování současné situace je nutné vyjít z jedné základní skutečnosti – změna společnosti nutně a zákonitě bude. Z čeho vycházím při tomto tvrzení? Změnu si přeje minimálně 90% lidí. Přesto, že to mnohé nenapadne, změnu si přejí i ti, co jsou u moci. Otázkou zůstává, jaká změna a v čí prospěch bude.

Mocní mají poměrně přesnou představu o tom, jak by budoucnost Země měla vypadat, i když se i oni nepochybně v detailech liší a určitě se liší v představách o podílu na moci.

Na rozdíl od nich naše představy jsou relativně přesné v tom, co nechceme. Shoda v tom, co bychom chtěli, je však bohužel podstatně menší než u mocných. Jedním z podstatných důvodů je to, že nám chybějí dostatečně propracované vize „lepší“ budoucnosti lidstva, které by byly akceptovatelné dostatečně početnou skupinou lidí.

Proto bych chtěl zdůraznit – vytvářejme pozitivní vize budoucnosti. Ti, co mají určitý dar takové vize vytvářet (a dle příspěvků v diskuzi soudím, že i mezi pisateli a čtenáři těchto stránek takoví jsou), by se neměli bát, že budou označeni za snílky, náboženské fanatiky, pisatele sci-fi nebo (jak se dá určitě očekávat) komunisty. Hledejme takovou vizi budoucnosti, která by byla přijatelná pro většinu lidí, která by byla tím průnikem našich množin a pak na takovou vizi koncentrujme svá vědomí a tím také tuto budoucnost tvořme.

I v této souvislosti mně nezbývá než znovu opakovat:

Nekoncentrujme své vědomí na získávání informací o tom, jaká nás čeká budoucnost, abychom podle toho tvořili přítomnost, ale koncentrujme své vědomí na tvoření přítomnosti podle toho, jakou budoucnost chceme.

Moc a ne-moc (z) transformace

24.09.2009

Pokud vyjdeme z informací z mnoha stran, transformace probíhá a nabývá na intenzitě. Mnoho lidí, kteří se danou problematikou zabývají, ji pociťuje přímo na sobě a svém okolí. Je mnoho těch, co ji vítají a snaží se ji podpořit, méně těch, co se jí snaží zabránit a nejvíce těch, co netuší a ani nevnímají nic. I když se budeme zabývat veřejně hlásanými názory pouze skupiny první (do čehož musíme zahrnout i sofistikovaně vypadající manipulace, protože se velice těžko rozlišují), jsou velice rozdílné až protichůdné názory na to, co bude výsledkem této transformace a jaký je její časový rámec. Protože konec roku 2012 je jedním ze stěžejních časových bodů, budu ve svých úvahách tento bod považovat za rozhodující.

Co bude výsledkem transformace, jaké změny nastanou ve vědomí jednotlivých lidí, lidstva a Země? Jaké změny na fyzické úrovni přinese transformace konkrétnímu člověku, jaké získá nové psychické a fyzické schopnosti. Jak se promění společenské systémy a uspořádání lidského společenství? Odpovědi na tyto otázky nejsou jednoznačné ani snadné, ale přesto jsou určité pravděpodobnostní možnosti, které se mně zdají pravděpodobnější než jiné.

Často uváděným předpokladem je, že výsledkem transformačního procesu bude zvýšení frekvence vibrací u mnoha lidí, jehož výsledkem bude skokový nárůst schopností běžných lidí v mnoha oblastech, z nichž jako jednu podstatnou vyjímám schopnost výrazně snazšího (ve srovnání se současností) ovlivňování tzv. hmotné reality pouhou silou myšlenek.

V této souvislosti se tak dostávám k tomu, co je uvedeno v nadpise, tj. k moci.

Moc je dle Wikipedie definována jako schopnost prosadit svou vůli i proti vůli jiných. Pro účel tohoto článku použiji definici obecnější nevztahující se pouze na lidi.

Moc je schopnost bytosti (entity) svým rozhodnutím (myšlenkovou či fyzickou činností či nečinností) měnit realitu včetně sebe.

Ne-moc je neschopnost bytosti (entity) svým rozhodnutím (myšlenkovou či fyzickou činností či nečinností) měnit realitu včetně sebe. Nemoc je z tohoto pohledu neschopnost ega měnit či udržovat sebe v souladu se svými představami.

Nyní si představme situaci, kdy by většina lidí prošla transformací do roku 2012 a dostalo by se jim té schopnosti (moci) měnit svými myšlenkami svět, ale nedošlo by u nich transformací i k výraznému posunu v jejich morální odpovědnosti a schopnosti dokonalé koncentrace na své myšlenky.

Obávám se, že by vše skončilo rychlou celosvětovou katastrofou. A to můžeme klidně uvažovat pouze o tom, že transformací by prošla pouze ta slušná většina. Každý se může zamyslet sám nad sebou a upřímně se podívat do vlastního nitra. Byli bychom schopni vždy za všech situací udržet své myšlenky na uzdě a neubližovat, zejména když by realizace byla tak snadná? Za všech situací, tj. i v afektu, v depresi, při pocitu ohrožení (ať už faktickém či domnělém). A co teprve „bohem žádaná“ řešení nábožensky jednostranně zaměřených lidí (neuvažuji náboženské fanatiky, protože ti by neměli mít šanci se úspěšně transformovat, pokud by nepřestali být fanatiky). Nebylo by tak velmi snadno a rychle realizováno přání některých bytostí na rozsáhlou redukci počtu obyvatel Země? Domnívám se, že by tomu tak opravdu mohlo být.

Z toho vyvozuji, že pokud nám „transformaci“ nepodstrčí síly a inteligence, které nemají skutečný zájem na trvalý duchovní rozvoj lidstva, jsou logické dvě základní varianty.

V té první bude součástí transformace v tomto krátkém časovém údobí do roku 2012 i taková transformace lidských vědomí, která by víceméně bránila velké většině (pokud ne všem) ubližovat jakkoliv druhým.

V té druhé by transformačním procesem do roku 2012 nebyla lidem dána moc pouhými svými myšlenkami měnit realitu výrazně snadněji než dnes.

Osobně se přikláním k variantě druhé a to z následujících důvodů. Nemyslím, že pro inteligence, které stojí kdesi vysoko nad námi a které ovlivňují či možná přímo řídí transformační proces, by bylo nějak mimo jejich možnosti realizovat první variantu. Domnívám se však, že toto není jejich záměrem, a to z důvodů, jak bych řekl zjednodušeně, „výchovných“.

Procesem postupného uvědomování si síly vlastních myšlenek včetně jejich možného negativního působení na ostatní bytosti a tím podstatného zvýšení odpovědnosti za své myšlenky by si měla projít každá inkarnovaná duše na základě hlubokého pochopení hlavních principů bytí. Tento proces by probíhal za zcela nových podmínek, které by ho umožňovaly podstatně zkrátit až na dobu jednoho života. Pravděpodobně nejzákladnější podmínkou by bylo odstranění informačního embarga, které bylo na lidstvo uvaleno za mohutného přičinění některých jeho příslušníků.

Nepochybuji o tom, že je krásná představa během tří let dosáhnout osvícení a získat schopnosti takřka na úrovni bohů. Má to však (byť svou vnitřní) logiku? Je přeci poměrně nezpochybňované, že jsou zde nyní inkarnované duše s velmi rozdílnými vývojovými úrovněmi. Je velmi pravděpodobné, že někteří lidé díky svým předchozím životům mají reálnou naději dosáhnout díky transformaci vysoké úrovně duchovního vývoje včetně osvícení (ponechme nyní stranou názorové rozdíly na to, co to je osvícení). Většina lidí by však musela prodělat doslova ohromující vývojový skok, což považuji v rámci těchto tří let za nepravděpodobné.

Jsem osobně přesvědčen, že v průběhu následujících tří let dojde k podstatným změnám ve vědomí lidstva, Země i jednotlivých lidí. Bude se skutečně jednat o zásadní převrat, otáčku (anglicky revolution), ale hlavním rysem bude nastartování dlouhodobějšího procesu. Neměli bychom tedy očekávat časový bod obratu, ale časovou epochu zásadních změn. Za základní podmínku těchto změn považuji osvobození lidstva i jednotlivých konkrétních lidí od manipulací všeho druhu a zejména od nejzákladnější manipulace - zatajování a zkreslování informací všeho druhu. Lidstvo osvobozené od lží a polopravd si tak bude moci po velmi dlouhé době (možná u lidstva v jeho dnešní podobě vůbec poprvé) svobodně rozhodovat o své přítomnosti a budoucnosti a vlastně i o své minulosti (minimálně z pohledu jejího hodnocení).

V tom dlouhodobějším procesu v řádu desítek a možná stovek let si pak lidstvo svojí cílenou vědomou a svobodnou činností bude tvořit svůj způsob transformace k obrazu svému a k vytvoření toho, čemu někdo říká království boží na Zemi, někdo utopie, někdo postup do 5. dimenze a někdo komunismus (nezaměňovat s reálným socialismem).

Nesmíme však zapomínat, že tento proces, jeho rychlost a jeho formu, a to jak tříleté, tak i následné dlouhodobé transformace tvoříme již nyní svými myšlenkami, rozhodnutími a postoji. A určitě není na překážku započít výukový proces neustálé kontroly čistoty svých myšlenek a činů co nejdříve, pokud jsme ho ještě sami u sebe nezačali.

Jako zajímavé a prospěšné cvičení v rámci této sebevýuky navrhuji, abychom si představili, že úplná transformace již byla skončena a můžeme pouhou svou myšlenkou okamžitě měnit realitu, a abychom pod zorným úhlem této představy hodnotili naše myšlenky a zejména jejich někdy nevratné následky. Dalším krokem je taková kontrola myšlenek, která včas zabrání vzniku takových myšlenek, které by za následek měly ublížení nějaké bytosti, a to zejména ublížení úmyslné.

Jestli jste přesvědčeni, že takové myšlenky nemáte, zkuste si vzpomenout, co vás napadlo při obzvlášť vydařených výrocích či činech našich politiků. Pokud jsou mezi vámi tací, kteří jsou již tak vysoko, že nikdy ani v koutku duše nepomýšleli alespoň na malinké ublížení na zdraví, pak se hluboce klaním a závidím J.

Dobro a zlo – absolutní a relativní a zlo pro lidstvo v dnešní době

01.10.2009

Dobro a zlo - věčný námět mnoha úvah a diskuzí je stále aktuální. I v dnešní době se mnoho lidí zabývá otázkou, zda existuje absolutní dobro a zlo, nebo jsou to pouze relativní pojmy a jaké vůči zlu zaujmout stanovisko, případně, zda a jak s ním bojovat. Protože si myslím, že postoj k dobru a zlu každého člověka je v dnešní době významný a může ovlivňovat celkové směřování jednotlivých lidí i společnosti, věnoval jsem těmto otázkám tento článek.

Absolutní dobro a zlo

Dle mého pojetí filozofie absolutní dobro a absolutní zlo jsou kategorie pouze v rámci určité ideologie. Pokud se dostaneme mimo rámec jakýchkoliv ideologií tvořených kýmkoliv (nejen lidskými bytostmi), absolutní dobro ani zlo neexistují. To, zda se jedná o dobro či zlo, je vždy hodnocení a aby se jednalo o hodnocení absolutní, muselo by takové hodnocení učinit Absolutno – Bůh. Bůh však nehodnotí, Bůh tvoří. Proto neexistuje žádné absolutní boží dobro či zlo. Pouze bůh v deformované personifikované podobě většiny náboženství (jako nástrojů manipulace lidským vědomím) hodnotí, soudí a k tomu, aby mohl hodnotit a soudit, stanovuje prostřednictvím zástupců na Zemi (kteří do této funkce zvolili sami sebe), co je dobro a zlo.

Pokud podsouváme Bohu nějaké hodnocení nějakého činu, tak se jedná nepochopení toho, co Bůh je a jak dalece jeho „velikost a rozmanitost“ převyšuje naše schopnosti jej poznat.

Boží dobro a zlo nejsou jako pojmy nic jiného než to, co za dobro či zlo považuje většina lidí určité společnosti. Když si např. vezmeme takový zdánlivě neotřesitelný princip „nezabiješ“, tak to vypadá, že není o čem mluvit, ale přesto jsou denně kromě lidí zabíjeny miliony bytostí (nezapomínejme, že i rostliny jsou bytosti) jen proto, aby se lidé najedli a získali tak energii pro vlastní život, protože tuto energii v této fázi svého vývoje neumějí získávat jiným způsobem.

Každý pohyb, vývoj, prostě vše co se děje, je střetávání dvou protichůdných sil, jehož výsledkem je směřování k harmonii. Při dosažení harmonie ustává jakýkoliv pohyb, jakékoliv myšlení i vědomí sama sebe. Zůstává pouze absolutno. Je nutná určitá disharmonie, aby se vědomí mohlo uvědomit sama sebe. Věčné snahy o dosažení harmonie jsou příčinou veškerého pohybu, ale paradoxně dosažením harmonie veškerý pohyb ustává. Pohybu ve smyslu jakéhokoliv se dění.

Proto jsou nesmyslné koncepce jakéhosi božího dobra a zla, koncepce odpadnutí od boha případně návratu k bohu. Jediné odpadnutí od boha je naše disharmonie a tím uvědomění si sebe sama. Když si neuvědomuji sám sebe, tak neexistuji, disharmonie je podstatou všeho vzniku.

To neznamená, že neexistuje dobro nebo zlo. Ale neexistuje nic, co je boží dobro nebo zlo. Dobro a zlo jsou pouze hodnocení toho, kdo toto hodnocení provádí, ať ho provádí z pohledu sebevyšších principů.

Relativní dobro a zlo

Zjednodušeně a velmi obecně, ale zároveň i velmi diskutabilně by se dalo zlo definovat, jako to, co způsobuje utrpení (což může být i nečinnost) nějaké bytosti či bytostem a dobro, jako to, co bytostem přináší radost a štěstí. Ale stále a vždy to bude relativní a bude záležet na hodnocení toho, kdo koná nebo působí (případně nekoná) a toho na koho je působeno. A nelze zapomínat ani na fakt, že jeden a ten samý čin může jednomu člověku přinést utrpení a druhému radost a štěstí. Nejjednodušeji se čin hodnotí jako zlo, pokud způsobuje utrpení nám nebo našim blízkým.

Mnoho lidí či bytostí, které považujeme za zlé, jsou pouze bytosti nešťastné, které druhým ubližují zejména ze strachu. Opravdu zlých lidí, tj. těch, kterým utrpení druhých působí potěšení je relativně málo. Již podstatně více je lidí (a v poslední době jich ne náhodou přibylo), kterým je utrpení ale i štěstí ostatních lhostejné, jsou zcela bez emocí.

Použití relativity zorného úhlu je vhodné i při hodnocení „temných bytostí“ (někdy uváděno jako bytostí 4. dimenze), kteří se živí našimi negativními energiemi, a proto v rámci svých možností vytvářejí pro lidi takové situace, aby projevovali co nejvíce negativních emocí. Pro tyto kvazi bytosti jsou naše negativní energie jejich životní energií a je pochopitelné, že se snaží o její přísun. Velká většina lidí se také příliš netrápí utrpením nižších bytostí, které ve formě potravy slouží lidem jako zdroj energie. A to v případě delfínů či velryb, jejichž maso je také používáno jako potrava, mám nejen já pochybnosti, zda se jedná opravdu o nižší bytosti.

Záleží na každém z nás, zda svým jednáním způsobujeme utrpení a zda jednání druhých nám způsobuje utrpení. Vše je relativní. Fyzická bolest může způsobovat masochistovi slast a na druhé straně rodiči stanovené rozumné omezení počtu hodin strávených před televizí může být pociťováno dětmi jako psychické utrpení.

Relativní zlo pro lidstvo v dnešní době

Jako zlo pro lidstvo v dnešní době na Zemi lze obecně definovat jako aktivity směřující proti duchovnímu rozvoji lidstva (zvýšení frekvence vibrací vědomí), případně přímo proti jeho fyzické existenci. Takovouto aktivitou paradoxně může být i mravními humánními principy ne(z)řízený vědeckotechnický pokrok. Relativní je toto zlo z toho důvodu, že z pohledu hodnocení těchto aktivit silami je provádějícími se jedná o dobro a dokonce z jejich subjektivního pohledu se může jednat i o dobro pro Zemi a lidstvo (tedy nejen pro ně).

Jak toto relativní zlo chápat a náš rozpor s ním vyřešit

S tímto konkrétním zlem nelze bojovat a vyhrát. Boj se zlem prostě z principu nelze vyhrát, protože jedním z principů zla je konflikt a boj.

Vůbec bojem nelze vyřešit žádný konflikt, bojem lze pouze konflikt transformovat na jiný konflikt. Je možné, že i na relativně menší konflikt, ale vždy na konflikt. Konflikt dvou stran lze vyřešit pouze vzájemnou spoluprací obou stran. Ani násilné odstranění jedné ze stran konfliktu nikdy nic nevyřešilo.

Pokud něco vnímáme jako zlo vně nás, tak to jen a pouze odráží nějaké zlo uvnitř nás. Pokud se harmonicky vyrovnáme se zlem uvnitř naší duše, můžeme se harmonicky vypořádat i se zlem vně nás.

Absolutní zlo neexistuje, existuje pouze zlo relativní, tedy to, co za zlo považujeme my. Proto jediným možným způsobem „boje“ se zlem je to, co považujeme za zlo, přestat jako zlo vnímat. Když situace ve vnějším světě nebudou rezonovat se zlem uvnitř nás, nebudeme je vyhodnocovat jako zlo, nebudeme s ním bojovat a tak ho vlastně dále energeticky vyživovat.

To nicméně neznamená, že nebudeme uvažovat o některých věcech či situacích jako, že nejsou v souladu s našimi zájmy nebo s našimi představami a nebudeme vyvíjet aktivity k tomu, aby tyto věci či situace ovlivňovaly tak, aby se do souladu s našimi představami dostaly.

Opakovaně musím zdůrazňovat, že se nejedná o pasivní přijímání jakékoliv situace s tím, že vše je, tak jak má být. V žádném případě. Pouze se jedná o to, jaké volíme prostředky a s jakými úmysly je používáme při prosazování svých zájmů či zájmů lidstva. Důležitá je čistota duše a čistota duše = čistota úmyslů.

Zlo může volit i dobré prostředky ke zlým účelům. Dobro musí mít cíle i prostředky dobré, protože pokud použije proti zlu prostředky zla (např. ve stylu hesla účel světí prostředky), nemůže být výsledkem nikdy dobro. Mučit a zabíjet lidi pro jejich záchranu, zejména záchranu jejich duše, lze obtížně vidět jako cestu dobra, i když tak činily církve, jež se zaštiťují absolutním dobrem.

Nad zlem nelze nikdy zvítězit prostředky zla. Použít prostředků zla může pouze ten, u kterého takovýto prostředek rezonuje se zlem v jeho nitru. Připomínám, že pokud používán pojem zlo, stále se jedná o relativní zlo pro lidstvo v dnešní době.

Zlo má v „boji“ s dobrem vždy převahu. Nemusí se „zdržovat“ morálními předsudky a přemýšlením o volbě prostředků, protože pro zlo je každý prostředek, který vede k cíli, vhodný. A také pokud dobro přistoupí na boj se zlem, světlo dobra v boji začíná šednout, až se může zcela dostat na stranu zla. Názorná ukázka obou procesů je v pohádce pro dospělé v posledních dílech obou trilogií „Star Wars“. Ve 3. díle se hlavní hrdina v boji proti zlu stává jeho součástí a v 6. díle naopak hlavní hrdina odmítne zabití představitele zla jako prostředku vítězství nad zlem.

Dobro může stokrát vyhrát bitvu, ale prohraje válku při jediné bitvě, kdy použije prostředků zla, což se i stalo mnohokráte v lidských dějinách. Teorie, že jedině revoluce a boj může vést k nastolení spravedlivé společnosti je nedílnou součástí systému manipulací a také se použité prostředky vždy na „nové spravedlivé společnosti“ projevily.

Jak je možné, že přes všechny tyto výhody zla, je situace dlouhodobě relativně vyrovnaná a šance na úspěšný duchovní vývoj lidstva jsou nemalé? Tím důvodem je to, že dobro má mocnou zbraň, kterou je láska a proti této „zbrani“ nemá zlo žádnou obranu. Když naše duše ovládne láska, není v ní místo pro zlo a vnější zlo nemá s čím rezonovat uvnitř nás. Tím přestane být vyživováno našimi negativními energiemi a dalo by se říct, že pramen zla (energie, která zlo vyživuje) tím vyschne. Když přestaneme působit utrpení druhým bytostem, přestane proudit k „temným kvazi bytostem“ pro ně životodárná negativní emoční energie a ony postupně zeslábnou natolik, že jakkoliv přestanou ovlivňovat naše životy.

Závěr

Teorie, že můžeme být šťastní jen přes utrpení vlastní nebo cizí je cílená manipulace lidstvem. Je to stejně nesmyslné tvrzení jako, že válkou můžeme dosáhnout harmonického a pro všechny spravedlivého míru. Docela mě děsí představy některých lidí o tom, jak se vypořádat s našimi současnými vládci a jejich loutkami, tak jak je to možno se dočíst v různých diskuzích na internetu. Doufám, že i tito lidé brzo pochopí, že násilí není cesta vzhůru.

Jediná možná cesta vzhůru je cesta transformace rozhodující části lidstva do stavu duchovní čistoty, což bude mít za následek duchovní rozvoj lidstva a Země. Je na nás všech, abychom se do tohoto procesu transformace zapojili a aktivně se ho vlastní prací zúčastnili. Důležité je nenechat se strhnout a nenechat si vnutit „styl boje“ soupeře. Je nutno počítat s tím, že k tomu využije všech vhodných situací a prostředků, a to jak dlouhodobě plánovaných, které se dají do určité míry předvídat (a je možno se o nich dočíst v mnoha konspiračních teoriích), tak i nově vzniklých a nově vytvořených.

Možná se nám mohou dostat do mozku, ale do srdce ne, protože ten, kdo srdce nepoužívá, nezná k němu cestu. Ten, kdo používá srdce, nemůže být na jejich straně. Věříte, že síla srdce je silnější než síla mozku?

„Něco“ se děje a hlavně velmi pravděpodobně brzy začne dít

05.10.2009

Není běžně mým zvykem vyjadřovat se k současnému dění z jiných než obecnějších nebo také možno říct filozofičtějších hledisek, takže tento článek je spíše výjimkou. Možná by také pro něj byl vhodnější název komentář.

Svět se zbláznil. Zdá se, že zejména ten náš česko-středoevropský. Opravdu tomu vše nasvědčuje. Jediné, co brání přijmout tento fakt naplno, je skutečnost, že to samé tvrdili naši předci před 50 i 100 lety. Ale přece jen cosi uvnitř nás nám našeptává, že tentokrát by se nemuselo jednat o oblíbenou frázi staromilců.

Následující popisy dějů a souhrn hodnocení nejsou přímým vyjádřením mých názorů, ale spíše určitým souhrnem a zobecnění názorů vyskytujících se na internetu v článcích či diskuzích. Samozřejmě tento výběr nezůstal neovlivněn mým subjektivním pohledem a je zaměřen víceméně na věci svým způsobem se normálu vymykající a v žádném případě si neklade za cíl být přehledem vyčerpávajícím (ve smyslu úplnosti, protože jinak vyčerpat by asi mohl J).

Zdá se, že mnoho věcí je naruby.

Mnohými nenáviděný Klaus jakoby najedou stál na jiné straně barikády. Brání se Lisabonu, manipulacím kolem globálního oteplování, k radaru se vyjadřoval poměrně vlažně a jaksi až z přinucení (aby byl zvolen), nechová se jako zavilý nepřítel Ruska (jako největšího nebezpečí pro bezpečnost a svobodu naší země), má rozumný postoj k bombardování Bělehradu, ke Kosovu, gruzínské otázce, netvrdí, že s USA na věčné časy a nikdy jinak a jistě by se našly i další věci.

Naopak velký zastánce pravdy a lásky, kdysi velmi milovaný Havel je v mnoha svých názorech v rozporu s míněním velké části obyvatel naší republiky. Jako příklady slouží humanitární bombardování, až neurvalé (viz obviňování odpůrců radaru ze zaprděného čecháčkovství) prosazování radaru, obhajoba a prosazování zájmů USA atd.

Představitelem říše zla dle médií v ČR není šéf KSČM, jak by se dalo očekávat, ale Jiří Paroubek. Na druhé straně se zdá, že dle informací (většinou silně nepříznivých) o jeho osobě a jeho činech i Mirek Topolánek byl médii odepsán.

V této souvislosti si vzpomínám, že to není tak dávno, co se říkalo, že kdyby z čela dvou největších stran odešli škodiči Klaus a Zeman, tak by to zemi velmi prospělo. Oni odešli a máme tam Topolánka a Paroubka a mnozí s dojetím vzpomínají na staré zlaté časy.

Pro nás, co nevíme, co se děje za oponou, jsou překvapivé tahy a obraty Topolánka (Lisabonská smlouva a zejména jeho reakce po jednání s Barrosem) a Paroubka (rozpuštění sněmovny a předčasné volby).

Vznik nové strany TOP 09 s lidmi, jejichž popularita vzhledem k jejich dosavadní činnosti se dá označit spíše jako značná neoblíbenost (s výjimkou popularity Schwarzenberga, které dost lidí nerozumí vzhledem k jeho účasti v některých neformálních nadstátních společnostech) a její neuvěřitelná mediální podpora, rovněž tak zdánlivě neuvěřitelná podpora sponzorů a ještě neuvěřitelnější volební preference.

Vznik úřednické vlády v čele s nečitelným předsedou vlády s jeho náboženskou orientací a její minimálně neobvyklá vysoká oblíbenost dle průzkumů veřejného mínění. Tomu předcházející „neočekávané“ vyslovení nedůvěry vládě vzniklé rovněž za velmi nestandardních (a těžko morálně obhajitelných)podmínek.

Velmi podivné stíhání lidí páchajících hospodářské trestné činy a s tím související mnohokráte vzpomínané prorůstání zločineckých mafií do politiky eufemisticky (eufemismus – označení nepříjemné skutečnosti jemnějším výrazem) označovaného jako lobbyismus. S tím související tvorba zákonů, které páchání takové trestné činy umožňuje.

Opustíme-li území ČR, byl by souhrn podstatně delší a tak se omezím na opravdu nejdůležitější body, o kterých se soudí, že se vymykají normálnímu vývoji.

Události spojené s 11/9 a válka v Iráku a Afganistanu, připravovaná válka s Íránem, situace na blízkém východě, ptačí a prasečí chřipka, očkování s možností čipování, globální oteplování, globální ochlazování, globální znečišťování ovzduší, finanční a hospodářská krize, předpokládaný pád dolaru, všeobecné oklešťování práv občanů a zavádění metod jejich sledování a dozoru v mnoha zemích, Lisabonská smlouva, informace o zbraňových systémech všeho možného i nemožného druhu, informace o kontaktech s mimozemskými inteligencemi všeho možného i nemožného druhu atd., atd.

Myslíte, že z uvedeného souhrnu je možno vyslovit závěr, že se neděje nic mimořádného, že vše běží v rámci standardního vývoje dějin jako po mnoho desítek let předtím? Nezdá se kumulace „mimořádných“ událostí jak v Česku, tak ve světě podezřelá a jakoby vývoj nabíral na obrátkách? Osobně nevěřím, že se cokoliv děje náhodou.

Znám ale poměrně dost lidí, kteří jsou přesvědčeni, že současná situace je víceméně náhodná a způsobená chybami a hloupostí lidí. Nejsou argumenty, jak tyto lidi přesvědčit. Protože postoj těchto lidí není výjimečný a působí komplikace pozitivnímu vývoji, udělám určitou odbočku a věnuji tomu jeden odstavec.

Churchill kdysi řekl, že jen hlupák nikdy nemění svůj názor.

Jsou však lidé, kteří to, že nikdy nemění svůj názor, považují za doklad o svém výjimečném charakteru.

Přitom se jedná často o neschopnost změnit názor, o neochotu ho změnit, protože pak by se musel změnit celý vnitřní svět. Svět jistot jednou provždy stanovených a neměnných. Tito lidé v principu netouží po změně, oni preferují status quo. Pro tuto svoji neschopnost přizpůsobovat se novým podmínkám a změnit názor vynalezli hrdý název konzervatismus. Mezi těmito lidmi najdete i fanatiky. Fanatiky konzervatismu. Byli vždy ve všech dobách. Vždy byli brzdou a vždy se navíc cítili výluční ve své neměnnosti.

V dějinách se vyskytovali a stále vyskytují lidé, kteří se nechali nebo by se nechali upálit pro své přesvědčení „přeci se točí“, ale víme, kolik lidí by se nechalo i dnes upálit pro své přesvědčení „nikdy se netočila, netočí se a točit nebude“? Jsem přesvědčen, že těch druhých by bylo mnohem více, jenomže se o nich nikdy nedovíme, protože je nikdo upálit nechtěl a nechce. Jsou lidé, kteří si jednou utvoří svůj názor a často již v mládí a dokonce ve škole (týká-li se to dějin, fyziky, ale i filozofie apod.) a pak ho již nikdy nemění a dokonce jsou na to hrdí a jsou ochotni se pro něj i nechat upálit, i když samozřejmě raději by za odlišný názor upalovali jiné.

Bohužel i tito často slušní a hodní lidé jsou se svou „konzervativností“ součástí brzdných mechanismů matrixu a jsou těmi, kteří ovládají „brzdnou páku“, využíváni a zneužíváni ke škodě všech ostatních. Probudit tyto lidi je nadlidský úkol. Na druhé straně je možné, že jejich rozhořčení po prozření by mohla být slušná hybná síla, pokud by se nezvrhla do extrému.

Když si analyzujeme současnou situaci a vyjdeme z předpokladu, že se nic neděje náhodou, ale mnohé je dlouhodobě plánováno a připravováno, tak se mně zdá, že není možno učinit jiný závěr než, že situace u nás i ve světě se velmi rychle blíží ke svému vrcholnému dramatu. Chtělo se mi napsat finálnímu dramatu, ale při použití sportovní terminologie bych to označil spíše jako semifinále. A i ze sportu víme, že někdy semifinále bývá dramatičtější a důležitější než finále.

Abych upřesnil, co si představuji pod pojmem „velmi rychle blíží“, tak mám na mysli řádově týdny či měsíce. Pokud se mýlím budu velmi rád.

Čas neúprosně tlačí. Transformační energie směřující k Zemi sílí. Lidé se probouzejí a začínají odmítat hrát roli ovčanů. Skupina globálních elit ztrácí svoji homogenitu i své dlouholeté opory v silách přesahujících chápání běžného člověka. V některých dosavadních loutkách se probouzí svědomí a snaží se odstřihnout od loutkovodičů. Jiné loutky svoji přehnanou horlivostí až hloupostí (nechápou princip hry a buď o oponě nevědí, nebo se za ní neodváží), nebo přehnanou sebejistotou až arogancí páchají pro matrix více škody než užitku (klasičtější ukázka než je naše politická scéna se bude ve světě hledat asi obtížně, ale možná ze mě mluví pouze neznalost a něco obdobného si o svých politicích myslí v mnoha zemích). Dlouhodobě připravované plány se musejí narychlo přepracovávat, protože na realizaci některých z nich je již pozdě (viz radar). Protože jsem velmi dalek jakéhokoliv podceňování, možná se spíše jedná o aktualizaci záložních variant.

Nepředpokládejme, že se bude jednat o jednu nezávislou akci, ale o koordinaci zdánlivě nesouvisejících „náhodně“ vzniklých situací. V každém případě tyto akce bude provázet ohromná mediální masáž (minimálně její počátky je již možno sledovat), jejíž nedílnou součástí bude probouzet v lidech strach a stres jako mocný nástroj ovládání (mnoho lidí neumírá v důsledku nemoci či úrazu, ale v důsledku strachu z nemoci či šoku z úrazu).

Je opravdu mimořádně důležité si uvědomit, že nás neovládají ani tak skutečnou mocí, jako zejména strachem z této moci, a že tohoto nástroje dlouhodobě využívají jako mocné zbraně. Samozřejmě nás ovládají rovněž systémem „rozděl a panuj“, který v Čechách funguje téměř dokonale. Rozdělení na příznivce ODS a ČSSD je dokonalý tah. Jejich vzájemná řevnivost až nenávist (pozor mluvím o příznivcích, ne politicích) a přitroublé (jinak se to opravdu snad nedá dnes již nazvat) svalování špatného stavu republiky na chyby a nemorálnost politiků druhé strany (přece jen už po 20 létech přestává být socialismus jako hlavní viník v módě) zabraňuje pochopení principů realizace moci a souvisejícího „přerozdělování“ peněz a vlastnictví.

Smyslem tohoto článku v žádném případě není přiživovat se na strachu z budoucnosti, ale právě naopak upozornit na možný vývoj a důležitost přípravy na tento vývoj. Právě zachování chladné hlavy a čistého srdce v těchto příštích událostech, nepodlehnutí mediálnímu tlaku a nepodléhání negativním emocím může být rozhodujícím faktorem v tomto „semifinálovém klání“. „Oni“ už strach a stres prožívají, protože jejich zdánlivě neotřesitelné plány se začínají otřásat v základech.

Je velmi důležité nenechat se vyprovokovat k žádným nepředloženým „revolučním“ zejména agresivním akcím, na které jsou zcela určitě velmi dobře připraveni a proti jejich původcům by tvrdě zakročili a navíc proti nim s pomocí médií snadno a rychle obrátili i veřejné mínění. Ptejme se vždy, proč se to děje, to co se děje a v čí prospěch se to děje! Cui bono, to je ta podstatná otázka. Správná odpověď na tuto otázku nám vždy mnohé napoví.

V každém případě bychom měli být velmi ostražití. Vzpomeňme si, jak nenápadně a obratně bylo „revoluční nadšení“ lidí, jejich entuziasmus (božské nadšení) sveden do řečiště dle plánů mocných za oponou v letech 1918, 1948, 1968 a 1989. Nezapomínejme, jak vše vždy skončilo. Není důvod nepředpokládat, že je opět připraveno koryto odvádějící božské nadšení „správným směrem„ a připravena „správná“ koryta pro vůdce „revolucionářů“ zajišťující oddanost svým loutkovodičům díky opojení nově nabytou mocí či vlastnictvím. Nezapomínejme, kdo se vždy dostal do čela zrevolucionovaných mas a nejen v našich zemích a nejen v minulém, století. Rovněž není důvod nepředpokládat, že jsou již připraveni charismatičtí vůdci hlásající pravdu a lásku vedoucí nadšený lid do připraveného řečiště za podpory „probuzených a již osvícených médií“.

Už bychom se konečně jednou mohli a měli poučit z dějin nedeformovaných výkladem „vítězů“. Obecná informovanost nikdy předtím v naší historii pro to nevytvářela lepší podmínky.

Zde by mohli sehrát mimořádně důležitou a takřka nezastupitelnou roli důvěryhodní senzibilové (se schopností vnímat auru a napojit se přímo na duši člověka), které není možno obelstít přetvářkou a falešnými řečmi.

Je důležité si uvědomit, že skutečně záleží na každém z nás. Každý může v rámci svých možností a schopností (kromě výše uvedeného procesu sebekontroly) s použitím co nejjemnějších metod informovat své okolí o možném vývoji a vhodných reakcích na tento vývoj i s předpokládaným optimistickým vyústěním. Osobně nepochybuji, že ve hře jsou velmi mocné síly, jejichž zájem se minimálně velmi blíží zájmům lidstva a Země.

V souvislosti s tímto článkem a pro jeho plné pochopení doporučuji pro doplňující informace předchozí články

„Strach a zejména strach ze smrti jako cílená manipulační informace zpomalující nebo zabraňující transformaci“

„Dobro a zlo – absolutní a relativní a zlo pro lidstvo v dnešní době“

a připravovaný článek, který se mi doufám podaří dopsat v relativně krátké době

„Příprava na semifinále - koncentrace mysli a očista těla i duše“

Příprava na semifinále – koncentrace mysli, očista těla a duše

08.10.2009

Stále znovu a znovu se setkávám na internetu s teoriemi, jaká změna současného systému (návrhy se týkají různých druhů systémů – politického, ekonomického, společenského) by naší společnosti prospěla a učinila z ní tak společnost blížící se ideálu. Snažím se vždy, pokud k tomu mám příležitost, vysvětlovat, že žádná podstatná změna k lepšímu v této společnosti nenastane, dokud se nezmění její základní článek, a to je člověk.

Takové malé přirovnání. Divadelní společnosti mohou hrát velmi rozdílné divadelní hry (komedie, frašky, detektivky, tragedie, parodie, nebo něco ze života), ale to jestli se bude hrát dobré divadlo, závisí od kvality herců a režiséra (samozřejmě i autora).

Jinými slovy jen my můžeme změnit sebe a tím i společnost. Nic nového. Jediný rozdíl proti dřívějšku je ten, že za rok, za dva, možná už za čtvrt roku tuto šanci začít na sobě teď hned tvrdě pracovat už mít nemusíme. Na druhé straně probíhající transformace tuto práci velmi usnadňuje a urychluje.

Je pravda, že stále ještě mnoho lidí, a to i čtenářů duchovních serverů pochybuje o tom, že transformace již probíhá. Někteří se tomu dokonce v diskuzích vysmívají. Základním důvodem jejich výsměchu je jejich dojem, že jde pouze o osobní pociťování transformačních příznaků jinými osobami a proto vyžadují důkazy pokud možno vědecké (jaké jiné, že J).

A ony takové důkazy skutečně jsou. Jedním z takovýchto vědeckých důkazů je nedávná zpráva, která proběhla médii. Cituji:

„Dvě komplexní analýzy testů antidepresiv odhalily dramatický nárůst u placebo reakce, ke kterému došlo od 80. let. Jedna z nich odhadla, že tak zvaná velikost efektu (měření statistické významnosti) u placebo skupin se během této doby téměř zdvojnásobila. Ne proto, že staré léky jsou slabší, říkají lékoví vývojáři. Je to, jako by placebo efekt začal být nějakým způsobem silnější. Připomínám, že testy zadávají a platí farmaceutické koncerny, jejichž posledním zájmem je prokazovat vysokou účinnost placebo efektu.“ Konec citace.

Tímto „nějakým“ způsobem, díky kterému začal být placebo efekt podstatně účinnější, je právě transformace, tj. změna vědomí většiny lidí (minimálně lidí testovaných v průběhu 20 let na účinnost „léku“), a to takovým způsobem, že jsou schopni dvakrát více mentálně ovlivňovat své zdraví, tj. sebe, tj. realitu. Přitom nárůst na dvojnásobek při četnosti v řádu desítek procent, je zcela mimo možnost statistické chyby.

Jak se připravovat na semifinálové klání?

Nejsem velkým přítelem nabádání k boji či jiné agresivitě. Mír mezi partnery, skupinami lidí či národy je dle mého příliš vysoká hodnota. Znovu upřesňuji, nenabádám k pasivitě. Podstatou míru není život bez konfliktů, podstatou míru je řešení konfliktů na všech úrovních mírovými prostředky. Konflikty budou vznikat stále. Vždy budou vznikat situace, kdy realita bude v rozporu s našimi představami o tom, jak by tato realita měla vypadat.

Pokusím se dát několik námětů, které nejsou nijak nové, jsou pouze v dnešní době naléhavější. Soustředím se pouze na věci dle mého názoru nejdůležitější.

Plná a neustálá koncentrace na své činy a myšlenky v každém okamžiku (neustálá bdělost), koncentrace na čistotu svých úmyslů a dlouhodobá práce na očistě těla i duše.

Nedostatek koncentrace mysli, je jednou ze základních příčin problémů mnoha lidí s duchovním vývojem a zejména meditacemi.

Strašlivý návyk (až zlozvyk) na neustálou cirkulaci myšlenek v naší mysli, pokud jsme při vědomí, je opravdu významnou překážkou.

Je běžným zvykem a obávám se, že většiny z nás, nebýt plně soustředěný pouze na jednu vykonávanou činnost (míněno i myšlenkovou). Uvedu jen nejběžnější příklady. Při jídle se vykonává mnoho rozličných činností (hovor, čtení, TV, práce na počítači apod.), při řízení auta se telefonuje, povídá, poslouchá rádio (a někdy i spí), při sledování TV se dělá vše možné atd. Naše mysl pracuje tak, že není koncentrována v jednom okamžiku na více věcí, ale pouze na jednu. Při nutnosti či přání sledování více dějů, mozek pouze velmi rychle ohnisko pozornosti přesunuje z myšlenky na myšlenku. Čím více se pohybujeme v prostředí vyžadujícím či nahrávajícím této cirkulaci mysli, tím více je tomu mysl přizpůsobena a tím obtížnější je mysl zastavit u jedné myšlenky, či dokonce myšlení zastavit vůbec. A tak naše mysl se neustále řítí mentálním časoprostorem jako splašené spřežení (s výjimkou spánku -

u lehkého spánku a snění možná ne, u hlubokého spánku pravděpodobně ne).

Když si představíme, že principem našeho bytí a jeho tvoření je tvůrčí přesun koncentrace vědomí na určité body časoprostoru, ale i mimo tento čas a prostor, pak je zřejmé, jak je koncentrace mysli na požadovanou myšlenku či činnost důležitá.

Zjednodušeně by se dalo říct, že čím je člověk schopen se více koncentrovat na požadovanou skutečnost (např. jako schopnost vnímat ji všemi smysly i emočně, stejně silně tak, jako by v požadovaném časoprostoru již existovala), tím více je schopen tuto skutečnost ovlivňovat.

Už vás napadá nějaký důvod, proč je tak systematicky a dlouhodobě v dětech a mládeži potlačována představivost?

Cvičme tedy koncentraci tak často, jak je to jen možné, a to i, a možná hlavně, při těch nejběžnějších činnostech jako je jídlo, procházka v přírodě, plavání, jízda na kole (TV nedoporučuji ani jako doplněk). Vždyť naše schopnost ovlivňovat mentálně realitu je rozhodujícím prvkem ve vývoji současné situace.

Z této koncentrace mysli opět považuji za nejdůležitější tři body

- Koncentrace na vytváření pozitivních vizí, či alespoň na nevytváření negativních vizí

- Koncentrace na nevytváření negativních emocí a energií bez ohledu na vnější situaci

- Koncentrace na zabránění vlastní agresivity

Protože prvním dvěma bodům jsem se poměrně rozsáhle věnoval v minulých článcích, více informací věnuji pouze agresivitě.

Velmi důležitá je koncentrace na kontrolu vlastní agresivity, na její včasné zpozorování a omezení nebo zastevení. Zřejmě nejtěžší, ale také asi nejdůležitější, je nereagovat na agresi agresí. To dokážou jen zcela mírumilovné nebo opravdu pokročilé bytosti. Přitom přiměřeně vlídné a neagresivní jednání má na agresora někdy neuvěřitelně pozitivní účinky. Někdy takové, že se až omluví.

Agrese je prvek uměle implantovaný do lidské bytosti. Proto s ním také lidské bytosti neumějí tak pracovat. Možná se to dá vyjádřit i tak, že lidé nepracují s agresí, ale agrese pracuje s lidmi. Nejhorší kombinací u člověka jsou negativní vize spojené s negativními emocemi a agresivitou. Negativní emoce bez vyjádřené agrese způsobují utrpení nejvíce jejich nositeli, zatímco negativní emoce spojené s agresivitou způsobují utrpení zejména druhým.

Není lehké se vlastní agresivitě ubránit. Jsme k ní vychováváni od dětství, a to rozhodně nejen rodiči. Kolik je takových filmů či knih, jejichž hlavním hrdinou je dítě, které je proslulé svou láskou k druhým a svou mírumilovností? Většinou jsou hlavními hrdiny v „pohádkách“ pro děti i dospělé muži, kteří se prosadí svou agresivitou, nejlépe silou svých pěstí, či přesností pistole.

Udržením naší agresivity na přiměřené úrovni a v následku toho zklidnění vztahů mnoha druhů a úrovní by se zvedla i frekvence našich vibrací. V životě jsem potkal pouze dva lidi, u kterých jsem se nesetkal s projevy agrese. Shodou okolností obě byly ženy.

Při všech svých každodenních činnostech dbejme velmi pečlivě na čistotu svých úmyslů. „Hlídejme“ své ego až nám bude podstrkávat velmi dobře propracovaná zdůvodnění našich „dobrých“ nezištných úmyslů. Jedna verze praví, že rozum nám byl dán proto, abychom si zdůvodnili svá jinak iracionální jednání. Pravidelně kontrolujme a hodnoťme čistotu svých úmyslů, v horším případě i po jejich realizaci. Buďme k sobě (nemusí to být nutně před druhými) velmi kritičtí a hledejme i skryté motivace ega. Samozřejmě láska pomáhá v tomto procesu.

Naše příprava by měla zahrnout i očistu duše a těla.

Láskyplná a kritická sebekontrola by měla být velkou pomocí při očistě duše, ale i těla. Cesta očisty těla i duše je cestou zvyšování frekvence vibrací. Cesta zvyšování frekvence vibrací je i cestou posilování imunity lidského organismu i obranyschopnosti naší mysli proti mentálním útokům a manipulacím.

Pokud nám chce někdo mentálně ublížit nebo námi manipulovat, vysílá negativní energie víceméně na své frekvenci vibrací, protože jinak to neumí. Pokud ale vibrujeme na podstatně vyšší frekvenci, nemůže nám tato energie ublížit. Dalo by se to vyjádřit tak, že tato energie námi bez účinku prochází.

Současně pokud se pohybujeme po astrále, ať už vědomě, či nevědomě ve spánku a naše vědomí vibruje na vysoké frekvenci, jsme pro negativní astrální bytosti víceméně neviditelní, protože jsme mimo rozsah jejich frekvence vnímání. Asi tak jako my nejsme schopni vnímat ultrafialové světlo. Takže vysoká frekvence vibrací vědomí je nejlepší ochranou před mentálními útoky všeho druhu včetně černé magie. Z toho důvodu si černí mágové, kteří nemohou zaútočit přímo, vybírají za oběť svých útoků někoho z okruhu blízkých osoby, která je původním předmětem útoku.

Myslím, že uváděné účinky očisty těla i duše ani nepotřebují k přesvědčení o zahájení této očisty další přídavné důvody jako např. přípravu na semifinále.

Kromě koncentrace mysli na vlastní sebezdokonalování je neustále nutné být plně koncentrován i na informace k nám přicházející, k jejich neustálému ověřování rozumem i intuicí. Manipulace pokračují a není důvod přepokládat, že by tomu tak nebylo i nadále. Chtěl bych zdůraznit, že je důležité být pozorný i při přijímání informací neverbálního charakteru, což jsou mimo jiné i všechny podprahové informace a manipulace. Uvedu jeden příklad. Z informací na internetu se zdá, že je už vědecky prokázané, že lze ovlivňovat lidskou DNA i zvukem - příslušnými tóny. Upozorňuji na to z toho důvodu, že běžně jsou na internetu ke stažení různé meditační a relaxační tóny a zvuky a pokud si opravdu nejsme jisti jejich možnými účinky, případně účelem, je nutno být opatrný. Například hudba od Wing makers působí nepochybně na lidskou mysl i jinak než pouze jako hudba. Ostatně to autoři ani nepopírají (jako mnozí další). Je však otázkou, co to s naší myslí (a možná i DNA) opravdu dělá. Vždy vám autoři budou podsouvat své nejlepší úmysly. Konkrétně u vzpomínaného příkladu mé pocity po poslechu této „hudby“ při hluboké meditaci byly poněkud rozporné. Při normálním stavu (beta rytmy) jsem to tak nevnímal.

Další možnou aktivní činností je předávání osvobozujících informací a pozitivních energií druhým. A opět se nemusí jednat pouze o verbální informace. Láska se dá vyjádřit i beze slov.

Pokud máte k tomu příležitost, promlouvejte i k „loutkám“. Můžete je upozornit, že někteří budou mezi prvními, co se setkají s negativními důsledky NWO. K čemu by asi tak NWO byly přebujelé byrokratické aparáty státní správy a neskutečné množství pracovníků ve všech možných druzích médií. Můj odhad je, že počty pracovníků médií půjdou tak na jednu desetinu. Nebude žádný důvod mít nezávislá média, odlišné zprávy a odlišná stanoviska v různých i hrůzných formách médií.

Potencionální osud lidí, kteří nebudou již přínosem pro nový systém, je jedním z největších, nejen etických, problémů přechodu na NWO. A nebude se týkat pouze novinářů. U nich to může být pouze o to složitější, že sice nyní věrně slouží, ale také toho někteří moc vědí. Budoucnost lidí, jejichž vztah k práci je již nyní problematický, bych neviděl příliš růžově.

Vědomá mysl tvoří budoucnost. Vědomá pozitivní mysl tvoří pozitivní budoucnost. Hlásají to takřka všechna esoterická učení. To, na co se koncentruje naše mysl, to se bude realizovat. Jde jen o to, abychom koncentraci na pozitivní budoucnost udrželi pokud možno neustále a taky aby nás bylo dost J.

Pouze krátce bych se vrátil k jednomu odstavci z minulého článku „Něco se děje“, kde by mohlo a možná došlo k výkladům, které jsem nezamýšlel. Dle mého osobního názoru u obou Václavů (Klause i Havla) převažují negativní rysy nad pozitivními celkově a dlouhodobě. Chtěl jsem pouze vyjádřit, že v této době jsou některé i výrazné myšlenky a činy Klause v souladu s mým zájmem a zájmem skupiny lidí obdobně smýšlejících, zatímco u Havla je tomu tak opačně.

Mysl (vědomí) - tvůrce času

20.10.2009

Může se zdát, že pochopení toho, co je čas, nemá pro chápání mnoha dalších aspektů reality až takový význam a zejména v dnešní době plné mnoha podstatných událostí a informací, které zaměstnávají naší mysl. Co když však pochopení principů času nám umožní proniknout do podstaty takových skutečností jako je například mayský kalendář, cykličnost času, princip zrychlování času, mnohých časových paradoxů nebo význam roku 2012 apod.

Čas je stále velké mysterium. Myšlenka absolutního světového času již byla možná opuštěna, ale stále ještě je čas uvažován jako cosi nezávislého, i když relativního.

Tvrzení (které jsem i já používal), že čas neexistuje, je nepřesné. To co neexistuje, je absolutní nezávislý lineárně plynoucí čas. Je nepochybné, že představa času na nás nezávisle (případně na ničem) lineárně plynoucího je v nás natolik hluboce zakořeněna, že jakákoliv jiná varianta se nám zdá nesmyslná. Skutečností je, že takovýchto hluboce zakořeněných představ, u nichž nyní dochází k jejich postupnému „odkořeňování“, máme více.

Pro víceméně uznávanou definici času jsem použil Wikipedii:

Čas je jedna ze základních fyzikálních veličin, jíž se měří vzdálenost mezi událostmi na první souřadnici (souřadnici času) časoprostoru. Čas se dá také definovat jako neprostorové lineární kontinuum, v němž se události stávají ve zjevně nevratném pořadí. Jako takový je podstatnou složkou struktury vesmíru.

Podstatné na těchto definicích je, že události se odehrávají v čase.

Pokud se však soustředíme na to, čím se měří vzdálenost mezi událostmi, zjistíme, že se měří vzdáleností mezi jinými událostmi, tedy jedná se o definici v kruhu. Představme si pro názornost, že měříme čas klasickými hodinami s ručičkami. Jednotka času je pak dána pohybem vteřinové ručičky. To však rovněž není nic jiného než dva rozdílné stavy vteřinové ručičky, tudíž dvě události. Čím bychom však mohli změřit vzdálenost mezi těmito dvěma událostmi? Opět pouze jinými hodinami s jinými událostmi. I kdyby se jednalo o atomové hodiny, vždy jednotka času bude vymezena dvěma událostmi.

Co kdybychom tedy vytvořili myšlenkovou konstrukci, ve které by došlo k obrácení vztahu mezi událostmi a časem. Představme si, že to není tak, že čas měří vzdálenost mezi dvěma událostmi, ale naopak, že čas vzniká v závislosti na tvoření těchto dvou událostí.

Jinými slovy a z jiného zorného úhlu se toto obrácení spojitosti dá vyjádřit i tak, že není „pravdivé“ tvrzení, že vědomí (mysl) tvoří realitu v nějakém na ní nezávislém čase, ale že „pravdivé“ je tvrzení, že mysl tvoří události a na nich závislý čas.

Božská Světová mysl, jejíž tvůrčí součástí jsou i naše mysli, tvoří veškerou realitu, tedy nutně i prostor a čas. Z toho plyne, že i čas je tvořen vědomím (myslí). Jsem si vědom, že není jednoduché rezonovat s myšlenkou, že čas nezávislý na vědomí (ve smyslu na žádném vědomí) neexistuje, ale pokud vyjdeme z výše uvedených premis, mám za to, že jiný závěr není logický.

Jestliže je Svět myšlenkou Boha, tak i prostor a čas jsou myšlenkou Boha. Když Bůh nemyslí, tak čas nejen, že neběží, ale ani neexistuje. Z tohoto pojetí plyne i jeho relativita, protože čas tak běží vždy v závislosti na myšlence, na „pohybu“ informací. Proto čas plyne každé bytosti (v tom nejširším smyslu slova) relativně jinak v závislosti na touto bytostí vnímanou a tvořenou hustotou informací v konkrétním bodě (formě a dimenzi) Světa. Tím je míněna nejen rychlost, ale i směr času.

Jsem si vědom, že tato koncepce (bez ohledu na její možnou či nemožnou pravděpodobnost) je velmi obtížně představitelná vzhledem k celému našemu dosavadnímu poznání.

Jaká je situace, když ještě čas a prostor neexistují, před tzv. velkým třeskem? Vyjdeme-li z filozofické koncepce, ve které je Svět myšlenkou Boha, pak se dá předpokládat, že Bůh existoval již před velkým třeskem a že již před velkým třeskem myslel, tj. stvářel Svět. Jestliže dochází k tvorbě, dá se dle našich dosavadních představ předpokládat, že probíhají v čase. Jakákoliv změna stavu probíhá v určitém čase.

Ale, co když se tuto myšlenku pokusíme obrátit. Čas jako takový sám o sobě neexistuje a pomiňme v této úvaze jeho neexistenci vázaností na prostor či hmotu (existenci nějakého hmotného vesmíru).

Čas v tomto pojetí (schopnosti jej vnímat) je projevem změn, projevem pohybu. Jakákoliv změna se dá vyjádřit jako přírůstek, úbytek či změna informací. Zjednodušeně se dá říct, pokud se nic neděje, čas neběží.

Je důležité vnímat rozdíl mezi časem (jeho během) a měřením času. Pokud se nic neděje, tak „nejdou“ ani hodiny. Uvědomuji si, že následující konstrukce vypadá neobvykle, ale představme si Svět, ve kterém není nic jiného než jedny virtuální hodiny. Virtuální proto, abychom mohli abstrahovat i od pohybu molekul, atomů, elektronů apod., pokud by se jednalo o skutečné hodiny. Jestliže tyto virtuální hodiny nejdou, nedochází k žádné změně stavu, ke změně informací a čas neběží, dalo by se říct, že neexistuje. V okamžiku, kdy se rozejdou, počne běžet i čas. Nedá se říct, že hodiny nešly nějakou dobu, protože žádná doba (čas mezi jednotlivými změnami stavu hodin) neexistuje. Není ho ani čím měřit, protože žádné jiné události, pomocí nichž bychom čas měřili, v tomto Světě neexistují.

Koncepce takto pojatého času vysvětluje přijatelně logicky jinak pro nás zdánlivě nevysvětlitelné jevy. Například zcela jiné plynutí času v období mezi životy, zdánlivě nepochopitelné přesuny v čase, mimo jiné při přechodech mezi alternativními časoprostorovými soustavami (návraty z různých jeskyň, kdy čas zde plyne mnohem rychleji než cestovateli tam, či obráceně).

Ve stavech rozšířeného vědomí jsme schopni prožít celé životy, případně žít několik životů současně, zatímco v této naší realitě „uběhnou“ minuty či hodiny. To samé je i při NDE (zážitky blízké smrti), kdy si během velmi krátké doby (měřeno obvyklým časem této naší reality) „dočasně mrtví“ prožijí celý svůj život.

Zajímavé z tohoto pohledu jsou i neuvěřitelně rychlá vyléčení ran přírodními léčiteli, kdy se rána hojí přímo před očima. I toto se dá pochopit tak, že léčitel svou myslí vytvořil velmi rychlý čas (možná přesněji ovlivnil zrychlení času) pro určitou zraněnou část těla, takže zranění se léčilo relativně normálně ve svém subjektivním čase, ale podstatně rychleji vůči času okolních subjektů (vědomí). Toto zrychlení času se dá vyjádřit jako zhuštění informací procesu léčení.

Rychlost času je dána hustotou informací (událostí). Proto dochází nyní na Zemi ke zrychlování času. Je zde mnohem více bytostí a tudíž i různých myslí než dříve a kromě toho tyto bytosti vnímají mnohem více informací než dříve.

Vědomí (mysl) funguje jako stroj času. Stroj času je popisován jako stroj na přesun časem, ale je možné, že přesnější bude formulace, že stroj času je stroj čas vytvářející. Takovým strojem je dle této hypotézy každé vědomí.

Běh času je závislý na toku informací a je relativní. Každé vědomí (vědomí v tom nejširším možném slova smyslu) má svůj vlastní relativní čas, který je závislý na „hustotě informací“. Jsou známá úsloví „čas se vleče“ nebo „rychle utíká“. Vleče se, pokud je málo vjemů, málo informací a utíká rychle, pokud je informací hodně a i toto je relativní vzhledem k jednotlivým subjektům. Například jsou lidé, jímž 90 minut fotbalového utkání bude připadat jako věčnost (pokud nebudou mít možnost vnímat jiné informace) a jsou lidé, kterým ta samá doba uteče velmi rychle.

Pro každý svým způsobem uzavřený systém ubíhá čas relativně nezávisle na časech jiných systémů. Například i pro jednotlivé společnosti a civilizace na Zemi, nebo i pro jednotlivé orgány lidského těla, pro každou buňku nejen našeho těla a samozřejmě i pro jednotlivé bytosti, včetně zvířat a rostlin. Vědci tvrdí, že jednotlivé orgány v těle mají různé stáří, což odpovídá i mé zkušenosti. Z toho důvodu je možná trochu zavádějící srovnávat délku života jednotlivých živočichů, rostlin i člověka měřenou jakýmsi relativně absolutním časem zavedeným dohodou pro většinu lidí na Zemi.

Z tohoto pohledu je zajímavé vnímání času tzv. domorodými kulturami, které se odlišuje od našeho běžného vnímání času poměrně podstatně.

Tato hypotéza vysvětluje mnohé zdánlivě nevysvětlitelné jevy.

Teorie o zrychlujícím se čase dostává ve světle této hypotézy nový rozměr, protože je nepochybné, že hustota informací rapidně vzrůstá. Hustota informací celkově v globálním prostoru Země už vzhledem k prudce stoupajícímu počtu lidí i hustota informací připadající na jednoho člověka díky informační revoluci.

Uvedená hypotéza umožňuje vysvětlit rozdílnost běhu času v jiných dimenzích i tzv. mezi životy či astrálním světě. Dokonce lze tímto způsobem pochopit pohyb (zdánlivě z našeho pohledu) proti toku času, když připustíme, že směr toku času je závislý na směru toku informací.

Použiji jako již vícekrát moji oblíbenou analogii s počítačem. Představme si počítač, který je naplněn informacemi o minulosti, přítomnosti a budoucnosti a případně o dalších alternativních minulostech, přítomnostech a budoucnostech. Pohybem napříč těmito informacemi tvoříme směr času, což může být vzhledem k alternativním minulostem, přítomnostem a budoucnostem zjednodušeně řečeno nejen dopředu a dozadu, ale i nahoru a dolů a doleva či doprava, či dokonce šikmo, pokud se pohyb děje například z naší přítomnosti do alternativní minulosti či budoucnosti. Od hustoty informací je pak odvislá i velikost jednotek času a tím i rychlost času.

Čas není absolutní veličina měřící dobu trvání pohybu, ale naopak je to relativní veličina odvislá od pohybu (změně informací), či pohybem tvořená. Proto je čas závislý na tvůrci pohybu, tj. na vědomí (mysli). Na rozdíl od běžně používané teorie, že čas v jeho lineární podobě je náš způsob vnímání komplexní reality v posloupných obrazech, je dle této hypotézy čas tvořen tvůrčí činností vědomí (mysli) – pohybem informací.

Proto jsou úvahy o počátku či konci času, o jeho nekonečnosti či existenci nebo neexistenci zavádějící.

Bůh ve stavu absolutna je prost všech informací, a proto pro něj čas neexistuje.

Čas pro náš Vesmír před započetím velkého třesku (a pro účely tohoto článku předpokládejme, že opravdu byl) skutečně neexistoval a ve světle uváděné hypotézy to ani není znepokojující. Čas pro náš Vesmír nezačíná běžet velkým třeskem, on je spolu s velkým třeskem Světovou myslí vytvořen. To však neznamená, že relativní (subjektivní) časy neexistují pro Vědomí nezávislá na tomto Vesmíru a jeho existenci či neexistenci.

Zrovna tak, jako je velmi obtížné jednoznačně prohlásit, že nepochybně víme, jak druhý člověk přesně vnímá například barvy, tóny, emoce nebo city, je velmi obtížné totéž prohlásit o vnímání času. Minimálně je zřejmé, že je rozdílné vnímání času mezi jednotlivými kulturami.

Vnímání času jako lineárního nebo cyklického souvisí s tím, jak vnímáme informace tvořící tuto naší 3D realitu. Jestliže je vnímáme jako fraktálně uspořádané, pak se bude nepochybně jednat o příklon k vnímání času v jeho cyklické podobě, jestliže je vnímáme jako víceméně náhodně uspořádané, pak spíše v jeho lineární podobě.

Je zajímavé, že myšlenka, že prostor existuje jen v představě naší mysli, je pro nás celkem přijatelná, zatímco možnost, že čas je rovněž výtvor naší mysli, je pro naši představivost obtížná. Možná je to tím, že relativita prostoru je pro nás přijatelnější než neexistence absolutního času. Snad je to tím, že u prostoru jsme schopni vnímat tři dimenze, zatímco u času jen jednu, což tuto časovou dimenzi v našem vnímání absolutizuje. Možná je to rovněž tím, že pro vnímání prostoru (vzdálenosti) máme smysl – zrak, zatímco pro vnímání času takovýto smysl nemáme. Máme pouze smysly pro vnímání měřidel času.

Evoluce neprobíhá v čase, evoluce (souhrn informací tvořící evoluci) udává směr toku času toho systému, který se průběžně vyvíjí.

V tomto pojetí neexistují paradoxy typu: „Zda bylo dříve vejce nebo slepice, zda byly dříve rostliny potřebující opylení nebo hmyz, který by je opyloval“. Rovněž z pohledu uvedené hypotézy jsou nelogické úvahy typu, že Bůh nekonečně dlouho existoval a pak se „začal nudit“ a stvořil Svět.

Jak už jsem několikrát uvedl „všechno je jinak“ a nepochybně to bude i s výše uvedenou hypotézou. Jedno však považuji za důležité. Pokusit se věci a teorie zcela obrátit a podívat se na ně z úplně opačné strany. I ve vědě a v historii lidstva se vyplatí připustit možnost, že příčina a důsledek jsou obrácené. Zejména v lékařské vědě s alternativními přístupy se objevuje mnoho takových informací.

Na závěr považuji za nutné upozornit na dvě věci.

Zdánlivá rozpornost některých tvrzení mezi jednotlivými odstavci je dána rozdílnými úrovněmi poznání, z kterých jsou pronášena.

Tento článek částečně navazuje, doplňuje, ale i částečně mění některé myšlenky uváděné v článku „Čas největší mystérium“ a v knize „Elegantní Bůh“.

Winston Churchill: „Jen hlupák nikdy nemění své názory“. J

Současnost - CC (Korporátní kapitalismus), budoucnost NWO anebo SE (Spirituální Země) – jejich základní principy a podstatné znaky

28.10.2009

Není jednodušší cesta, jak vložit hlavu do oprátky diskutérům než je následující článek. Popis současné situace a dvě možné varianty vývoje a jejich zásadní rozdíly jsou námětem, do kterého se mnoho pisatelů nepouští a není obtížné pochopit proč. To, co se nám líbí či spíše nelíbí na současném systému, bude celkem snadno předmětem shody. V případě konkretizování toho, co by se nám líbilo, či nelíbilo v rámci budoucího vývoje, a jak bychom si přáli, aby to tady vypadalo či nevypadalo, bude shod asi ubývat. Zejména pokud se budeme omezovat představami o tom, co je možné a reálné.

Jsem si vědom, že to, co dále předkládám, je jen velmi hrubé naznačení obrysů toho, jak by budoucnost mohla vypadat. Důvodem pro vytvoření tohoto článku je určitá obava, že není málo lidí, kteří nemají o základních variantách budoucnosti téměř žádnou představu. Jsem si plně vědom toho, že se jedná o moji představu a že skutečnost může a pravděpodobně bude vypadat jinak a možná zcela jinak. Byl bych rád, kdyby to jinak bylo optimističtější než moje verze pro obě varianty.

Již na počátku mohu konstatovat, že když jsem se začal zabývat myšlenkou, jak tyto tři varianty uspořádání společnosti pojmenovat, zjistil jsem, že není problém s všeobecně používaným názvem NWO (New World Order) – nový světový pořádek, který ani nepotřebuje pro zběžně znalého člověka výklad ve smyslu, o co se jedná.

Pro současný stav převažující části společnosti se sice běžně používá výraz kapitalismus, ale málokdy se jedná o kapitalismus bez přívlastku. Mně se pro současný stav zdá asi nejvhodnější často používaný název korporátní kapitalismus - CC.

Jednoznačně nejproblematičtější je název pro takové uspořádání společnosti, které je v souladu se zájmy většiny lidstva a Země. Vyskytující se pojmy (jako např. transformace) se víceméně vztahují spíše k vlastnímu procesu vývoje než k určitému stavu společnosti v relativně blízké budoucnosti. Samozřejmě existují určité názvy (království boží na zemi, komunismus, new age apod.), ale myslím, že ani není nutno zdůvodňovat, proč je nemíním používat. Tak jsem si vytvořil vlastní (pokud je mi známo) pracovní název SE – Spiritual Earth (Spirituální Země).

CC (Korporátní kapitalismus)

Rozborům současného stavu je věnováno ve všech možných médiích mnoho článků a i já jsem tomu věnoval mnoho místa i času, takže se omezím na hlavní body zejména v souvislosti s dlouhodobějším vývojem.

Téměř celá nám dostupná historie lidstva (cca 6000 let před n.l.) je z pohledu uspořádání společnosti ovládána hlavně principem dominance (schopnosti mocensky prosadit svou vůli), spočívající zejména ve využívání mocenské převahy k vládnutí. Přestože se to na první pohled možná nebude zdát, protože historie hovoří zejména či téměř výhradně o vítězích konfliktů rozhodovaných vojenskými prostředky, jsem přesvědčen, že se jednalo především o převahu informační. Nejzřetelněji je to vidět na moci církevní, která byla dlouhá staletí rozhodující silou, i když její vojenské síly ve srovnání se světskou mocí byly výrazně menší. Samozřejmě, že informační převaha hrála svou roli i u zbraňových a vojenských systémů. Tento princip dominance se projevoval nejen v oblasti politické, ale i v oblasti ekonomické.

V posledních stoletích začal převažovat systém konkurence, který se ukázal jako efektivnější pro rozvoj (zejména technologický) společnosti. Tento princip víceméně nezahrnoval (pokud přímo neodstraňoval) duchovní aspekty vývoje a lidstvo, pokud nedojde k podstatným změnám, se tak úspěšně řítí do neodvratné katastrofy, což nepopírá zcela ani oficiální materialisticky orientovaná věda a rovněž i mnoho čelných politiků.

Z pohledu skryté historie lidstva je možno zahlédnout v pozadí „za oponou“ rovněž princip dominance, který však již není tak zřejmý a kromě informační převahy využívá i převahy finanční, která však opět byla získána převahou informační.

Pro současnou situaci je charakteristický jeden základní prvek – extrémně a nesmyslně nerovnoměrné rozdělení a rozdělování světového bohatství. Nerovnoměrné jak na úrovni jedinců, tak i národů či států nebo územních celků.

V současné době dochází k výraznému zlomu v dějinách lidstva a je zřejmé, že princip konkurence a z toho plynoucích důsledků se přežívá a je nutné pro zachování lidstva na Zemi jej nahradit.

Podle všech indicií jsou před námi dvě zásadní varianty vývoje směřujícího k tomuto cíli.

První variantou je návrat k víceméně otevřenému principu dominance s uspořádáním společnosti běžně nazývaným NWO a druhou variantou je přechod lidstva na princip kooperace – spolupráce. Toto nové uspořádání společnosti jsem pracovně označil dle jeho podstatného znaku jako Spirituální Země.

NWO

Název NWO je běžně užíván i když málokdy s tím jdoucím popisem, který by alespoň přibližně vymezoval jeho podstatné znaky a většinou bývá velmi zjednodušeně označován jako zotročení lidstva. Důvodem, že to považuji za velké zjednodušení, je skutečnost, že slovo „zotročení“ znamená změnu stavu a vychází z poněkud (mírně řečeno) nepřesného předpokladu, že je lidstvo svobodné.

Pro lepší pochopení nabízím mírně upravenou definici otroctví dle Wikipedie.

V širším slova smyslu se hovoří o otroctví i v případech, kdy je osoba nebo skupina osob závislá na osobě či skupině osob natolik, že je zbavena osobní svobody a je nucena (z důvodů zajištění základních podmínek pro přežití své a své rodiny) pro dominantní osobu či skupinu pracovat, i když tato osoba nemusí být přímo vlastnictvím osoby dominantní. Kolik procent tzv. civilizovaného lidstva by dle této definice bylo svobodných?

V této fázi se pokusím o určitý popis hlavních znaků NWO s tím, že výčet znaků není míněn jako vyčerpávající, ale jako příkladný a charakterizující. Hodnocení míry úspěšnosti tohoto pokusu může přinést pouze budoucnost v podobě NWO, která však doufám nenastane v té alternativě budoucnosti, kde bych se rád vyskytoval.

Pokud by budoucnost s NWO nastala, je reálný předpoklad, že toto hodnocení již nebude nikdo provádět, možná s tou výjimkou, že by bylo součástí hodnocení mé osoby J.

Základním principem uspořádání společnosti bude dominance.

Běžný člověk bude zbaven osobní svobody a bude nucen (z důvodů zajištění základních podmínek pro přežití své a své rodiny) pracovat pro dominantní osoby.

Bude zřízena celosvětová vláda a pravomoci národních vlád či územních celků budou omezeny víceméně pouze na jejich správu.

Lze přepokládat jedno oficiální a všemi prostředky (zejména manipulačními) prosazované velmi sofistikované náboženství a filosofii, které by uspokojily svými postuláty, jak prostý lid, tak i intelektuály, aniž by ohrozily postavení dominantních. Je reálné, že toto náboženství bude založeno na esenci převládajících náboženství, tak aby věřícím těchto náboženství byl usnadněn pro ně zdůvodnitelný přechod na novou víru či filozofii, na nové paradigma. S velkou pravděpodobností bude toto náboženství, kromě uspokojení potřeby lidí věřit, využito i k ovlivňování mysli lidí v souladu se zájmy dominantních.

Bude výrazně omezena informační svoboda a tím i přístup k informacím mimo rámec informací kontrolovaných systémem.

Dojde rovněž k podstatné změně v systému vzdělávání, které bude víceméně jednostranně zaměřeno na výchovu k užitečnosti pro společnost a k oddanosti k systému.

V důsledku toho bude i velmi usměrněné a omezené poznání. Jedinou cestou k informacím budou rozšířené stavy vědomí, ale je nutno počítat s tím, že všechny prostředky k němu vedoucí budou potlačovány a zamlčovány, což se v jisté formě děje již dnes.

Bude omezena reprodukční volba, tj. volba počtu a zřejmě i pohlaví potomků.

Bude omezeno soukromého vlastnictví, zejména vlastnictví výrobních prostředků pro lidi mimo okruh dominantních.

Dnes běžně uznávaný princip sociální solidarity bude nahrazen principem sociální potřebnosti ve smyslu potřebnosti jedince pro společnost. Potřebnost a užitečnost pro společnost bude hlavním hodnotícím znakem člověka mimo skupinu dominantních. Toto hodnocení jeho užitné hodnoty pro společnost bude základním kritérium pro jeho společenské a materiální ohodnocení a společenské postavení, případně dokonce i posouzení nezbytnosti jeho existence.

Velká racionalizace (včetně využívání přírodních zdrojů) a odstraněním principu konkurence nastartuje rychle skokový technický rozvoj společnosti, k čemuž přispěje i odblokování většiny zablokovaných patentů, s výjimkou těch, které by mohly ohrozit mocenskou převahu dominantních.

Dojde k výraznému zjednodušení byrokracie a zmenšení byrokratického aparátu. Dá se předpokládat, že se vzájemné poměry směnných hodnot výrobků a služeb ve srovnání s dneškem výrazně přiblíží vzájemným poměrům hodnot užitných.

Dá se předpokládat, že se průměrná materiální životní úroveň lidstva i jednotlivých lidí zvedne ve srovnání s dneškem, čemuž by měla napomoci i předpokládaná plánovaná redukce obyvatel Země, zejména z kategorie „sociálně nepotřebných“ (nepotřebných pro společnost). Tato předpokládaná plánovaná redukce se může týkat, jak méně přizpůsobivých jedinců a skupin společnosti, tak i určitých věkových kategorií, ras či národů. Pokud dojde k úbytku z řad těch, kteří se nepodílejí na vytvoření národního či v daném případě světového bohatství, tak je logické, že zbude více tohoto majetku na ty, kteří se na vytvoření tohoto bohatství podílejí.

Bude kladen podstatně větší důraz na vyhledávání talentů, jejich výchovu a využití s výraznou preferencí talentů k uspokojení potřeb společnosti (potřeb ve stylu chléb a hry), což nemusí být nutně pouze technici a dělníci, či stavbaři a zedníci, ale také mimo jiné umělci a sportovci.

Pravděpodobně se dá předpokládat poměrně kladný a racionální přístup k životnímu prostředí, na které bude zřejmě kladen velký důraz.

Myslím, že není správné vkládat do hlav příslušníků elit směřujících k NWO a ovládnutí Země nějaké přehnaně záporné charakterové vlastnosti jako nenávist k lidem, osobní krutost nebo radost z utrpení ostatních. Spíše se jedná o absenci určitých běžných lidských citových vlastností jako je soucit, empatie, láska a o hodnocení ostatních konkrétních lidí či událostí pouze z pohledu vlastního užitku. Z toho je nutno vycházet při vytváření předpokladů jejich myšlenkových pochodů a z toho vycházejících budoucích činů. Nemyslím, že by většině z nich působilo potěšení utrpení druhých, ale na druhé straně toto utrpení není žádnou zábranou v případě jejich prospěchu a soucit a lítost nepatří do jejich slovníku, protože nemají k tomu odpovídající vlastní pocity.

Proto lze předpokládat, že mocenské prostředky budou používány pouze v nutných případech a vše ostatní bude dosahováno manipulačními technikami (pravděpodobně i s využitím technických prostředků dnes ještě veřejnosti neznámých) pokud možno i ke zdánlivé spokojenosti rozhodující většiny „zotročených“, jak se ostatně dělo i v minulosti nepříliš vzdálené na obou stranách železné opony a děje se i dnes.

Výchova, výuka a média v jedněch rukách, to je tak mocná zbraň, jako byla v dobách trochu dávněji minulých, kdy jediným zdrojem informací pro většinu obyvatel byli pan učitel a pan farář. Ostatně i stav zmanipulovanosti dnešní velké části společnosti a společnosti za socialismu svědčí o tom, že při komplexním přístupu by to nemusel být pro NWO ten úkol nejtěžší, zejména pokud by ti „osvícenější“ odešli do jiné dimenze bez ohledu na formu jejich odchodu a konkretizaci směru a místa.

Z toho plyne i předpokládaná míra spokojenosti běžných obyvatel se systémem a jejich stavem a situací, která by mohla být ve srovnání s dneškem relativně vysoká po dobu v řádu desítek let a možná i více. Jediným výrazně vnímaným a možná i vnímatelným omezením svobody bude pro velkou většinu lidí omezení reprodukční volby, což však bude lidem vysvětlováno s ohledem na minulý (z pohledu dneška současný) stav životního prostředí celé Země.

SE

Na úvod chci jen upozornit, že některé body se budou zdát shodné s NWO, ale jedná většinou pouze o shodu názvu či formy, ale ne obsahu.

Při pohledu na následující znaky charakterizující SE je nutno zcela vycházet ze zásadního předpokladu, že dojde u rozhodující části lidí (nemusí se nutně jednat o většinu) ke změně vědomí, ke zvýšení frekvence vibrací jejich vědomí, což je nezbytné pro to, aby mohly být změny realizovány. Dále uváděný systém (sebedokonaleji vypracovaný) může být funkční jen v případě, že jednotlivé prvky tohoto systému (lidské bytosti) budou na odpovídající duchovní úrovni.

Rovněž také nechci být podezírán z toho, že jsem přesvědčen, že tento systém „v celé své kráse“ bude realizován od 1.1.2013.

Základním principem je spolupráce založená na osobní svobodě člověka.

Hlavním hnacím motorem proměn společnosti Země v Spirituální Zemi bude osobní, zejména duchovní rozvoj každé lidské bytosti.

Náboženství a filozofie bude konvergovat s vědou a bude vytvořen relativně jednotný nábožensko-filozoficko-vědecký systém, nové paradigma, které by uspokojilo svým výkladem, jak běžné lidi, tak i lidi intelektuálně zaměřené.

Bude zřízena celosvětová vláda jako koordinační a arbitrážní orgán s tím, že politické uspořádání bude klást velký důraz na samosprávnost územních celků všech úrovní. Koordinační a řídící činností budou pověřeni lidé na základě svých schopností tuto práci vykonávat a na základě své moudrosti. Systém výběru těchto osob se bude výrazně lišit od dnešního, čímž ani tak nemyslím princip voleb, ale spíše možnosti se v těchto dnešních volbách prosadit (včetně tomu nutných charakterových vlastností, možná přesněji charakterových deformací).

Dojde k podstatné změně celého informačního systému, který bude zaměřen tak, aby sloužil, co nejvíce k užitku celé společnosti a k osobnímu rozvoji každého člověka. V první fázi dojde ke značnému poklesu množství informací v celém informačním systému vzhledem k odstranění informačního balastu a odstranění informací manipulativního charakteru (manipulativní v širokém smyslu slova, tj. zahrnující i reklamu apod.).

Cílem bude umožnit přístup do informační sítě každému člověku, který o to bude mít zájem.

Dojde k odblokování všech informací, zejména informací o historii lidstva a Země, o životě a jeho podstatě, o základních principech bytí, o mimozemských civilizacích a jejich vztahu k nám a jejich podílu na naší historii apod.

Nebude existovat soukromé a národní vlastnictví k jednotlivým prvkům bohatství Země.

Dojde k podstatné změně systému vzdělávání a poznání, které bude zaměřeno na osobní rozvoj každého jednotlivce včetně rozvoje duchovního. K podstatné změně dojde při výběru pedagogů a jejich společenského ohodnocení a postavení. Při výběru a přípravě na budoucí povolání bude daleko více přihlíženo k talentu, který bude rozvíjen.

Bude kladen podstatně větší důraz na kvalitní výchovu dětí a budou pro to vytvářeny odpovídající podmínky.

Systém sociální solidarity zůstane po určitou dobu zachován, ale přesune se na podstatně vyšší úroveň díky nesrovnatelně rovnoměrnějšímu a spravedlivějšími systému rozdělování bohatství, kterého bude rovněž vzhledem k principu spolupráce vytvářeno více než dnes.

Velká racionalizace (včetně využívání přírodních zdrojů) spolu s převládnutím principu spolupráce nastartuje rychle skokový technický rozvoj společnosti, k čemuž přispěje i odblokování většiny zablokovaných patentů, s výjimkou těch, které by mohly ohrozit životní prostředí.

Dojde k radikálnímu zjednodušení byrokracie a zmenšení byrokratického aparátu a výraznému posílení samosprávných prvků územních celků.

Průměrná materiální životní úroveň lidstva i jednotlivých lidí se zvedne ve srovnání s dneškem, k čemuž napomůže nejen technologický rozvoj, ale i rozdělování vytvořeného bohatství na základě zcela jiných principů než dosud.

Jedním z priorit společnosti se stane životní prostředí a podstatné zlepšení vztahu lidí k ostatním bytostem sdílejícím s námi životní prostor Země.

Každý máme možnost volby.

Diskuze - pravda a důkazy

08.11.2009

Diskuzi i na ostatních serverech sleduji se zájmem, protože v mnoha případech se dozvím více a zajímavějších informací z diskuze, než z vlastního článku, ke kterému je diskuze vedena. Co mně (a pravděpodobně zdaleka nejen mně) vadí a zdržuje, je velké množství balastu, kterým se člověk musí pročíst nebo proskákat.

Příspěvky diskutujících v diskuzích k jednotlivým článkům na všech webech, kde je diskuze připuštěna se dají rozdělit zjednodušeně do 5 skupin.

Kladné hodnocení článku případně jeho autora

Informace, které doplňují informace uvedené v článku

Informace, které jsou v rozporu s informacemi uvedenými v článku

Záporné hodnocení článku případně jeho autora

Informace, které s článkem nemají vůbec nic společného, jejichž cíle bývají rozmanité, ale v zásadě se dají rozdělit na dvě skupiny a) předvést se světu, nebo b) cokoliv zkritizovat (vždy je jednodušší něco zkritizovat než něco vytvořit a lidé rádi volí jednodušší cesty).

Kromě toho je běžné, že některé příspěvky zahrnují více bodů současně. Jsou „profesionální“ diskutéři, kteří rádi v jednom příspěvku použijí všech 5 bodů.

Je zřejmé, že pro čtenáře diskuze jsou přínosem pouze příspěvky uvedené v bodě 2 a 3. Výjimkou je autor článku, který má nejraději příspěvky dle bodu 1. Když je hodně „osvícený“, tak ještě bod 2. je pro něj snesitelný J.

Šestou skupinou příspěvků, která však používá forem uvedených v bodech 1. – 5. je provokace, jejímž cílem většinou bývá narušení diskuze až narušení celého serveru. To je případ některých diskutujících téměř ve všech diskuzích.

Zásadním důvodem (z mého hlediska) proč číst Matrix je skutečnost, že nedostatek poznání, nedostatek informací neumožňuje svobodnou volbu, protože omezuje výběr možností, které si můžeme zvolit. To je systém, kterým je lidstvo drženo v nevědomosti a tím i v nesvobodě.

A Matrix nám tyto alternativní informace přináší.

Pokud má někdo pocit, že zde jsou uváděny opravdu šílenosti, rád bych uvedl citaci jednoho světově uznávaného vědce. „Kolego vaše teorie je šílená, ale není natolik šílená, aby mohla být pravdivá.“ Tato věta pronesená Nielsem Bohrem na poli fyziky by se dala dle mého soudu vztáhnout i na alternativní filozofie i pojetí historie lidstva a konspirační teorie. Je nějaký důvod, proč by věta o šílenosti teorie měla platit pouze pro fyziku? Jsem přesvědčen, že svět je tak neuvěřitelně rozmanitý, že po odstranění vnucených dogmat ve všech oblastech poznání nám bude připomínat spíše sci-fi.

Naše vlastní tolerantnost by měla být na takové úrovni, abychom byli ochotni připustit, že konkrétní z našeho pohledu nevhodný (nesmyslný, nelogický, směšný, desinformační) článek může být pro někoho přínosný a inspirační a vůbec není podmínkou, aby byl „pravdivý“. Kolikrát se může zdánlivě nesmyslný článek stát inspirací i pro jiné téma, než je předmětem článku.

Tím jsem se přesunul k dalšímu bodu a tím je otázka pravdivosti informací a důkazů o této pravdivosti. Dle mého názoru je velmi problematické předložit k jakékoliv teorii pro všechny nepochybné důkazy.

Absolutní pravda neexistuje, existuje pouze pravda absolutna. Absolutno totiž neobsahuje žádnou informaci, a proto nemůže obsahovat ani žádnou informaci, která by byla nepravdivá.

Jedna z definic pravdy, která svou jednoduchostí se mi zdá vhodná pro účely tohoto článku určuje, že pravda je popis skutečnosti shodný s touto skutečností.

Zda je nějaký konkrétní popis skutečnosti shodný s touto skutečností je vždy otázkou hodnocení a hodnocení vždy provádí konkrétní subjekt s tím, že skupina subjektů se ve svém hodnocení může shodovat. Tam, kde dochází ke shodě hodnocení u většiny „rozhodujících“ osobností v daném oboru či oblasti, stává se toto hodnocení převažujícím v dané společnosti a je považováno za pravdu objektivní pro určitý bod časoprostoru.

Už v tomto okamžiku jsou zřejmé dvě skutečnosti zabraňující dosažení absolutní pravdy.

1. Popis skutečnosti je možno provést pouze na základě vnímání (pozorování v nejširším slova smyslu) této skutečnosti. Přitom již dnes dochází k obecné shodě (alternativních i „pravých“ vědců) v názoru na to, že pozorováním (experimentem) vždy dochází ke změně skutečnosti. Pokud vyjdeme z reálného předpokladu, že každý člověk je bytost zcela jedinečná ve Vesmíru, ale i ve Světě, tak z toho plyne, že každý pozorující subjekt nutně svou jedinečností skutečnost ovlivňuje a tím i skutečnost jako jedinečnou vnímá. To znamená, že každý vnímá možná zcela nepatrně, ale přesto skutečnost odlišnou od skutečností ostatních. To se ve své podstatě příliš neliší od teoretiků alternativního modelu jsoucna, kteří uvádějí, že bytosti svým vědomím skutečnost tvoří a protože jsou to bytosti odlišné, tak tvoří i odlišnou skutečnost.

2. Zda je něco pravda, tedy hodnocení pravdivosti určitého výroku (popisu skutečnosti) vždy provádí konkrétní subjekt a tudíž každé takovéto hodnocení je subjektivní a tím i každá takováto pravda je pravdou subjektivní nebo také možno říct relativní, vztahující se k něčemu či přesněji k někomu.

Takže pokud se o nějakém popisu skutečnosti tvrdí, že je pravdivý, jedná se jen a pouze v dané době a v dané společnosti o převažující hodnocení.

Neexistují ani žádné tzv. boží pravdy, protože se jedná opět pouze o tvrzení lidí o tom, co si myslí, že bůh považuje za pravdu. Pokud někdo tvrdí, že ví, co si bůh myslí, tak se jedná o neskonale domýšlivé tvrzení člověka, který se domnívá, že jeho mysl se může srovnávat s myslí Boha.

Sám pro sebe jsem si definoval to, co je pro mě pravda. Pravda je pro mě to, co zapadá do mozaiky popisů skutečnosti, které já hodnotím jako pravdivé.

Jak si vytváříme svoji představu o světě? Z množství informací, které nás obklopují, si vybíráme (vědomě či podvědomě) některé, které se nám pak skládají do naší mozaiky vnímání světa (smyslového i mimosmyslového). Ty informace, které se do naší mozaiky nehodí, pak považujeme za nepravdivé, nebo nevěrohodné.

V podstatě je vyloučené, aby se k nám dostaly pouze informace zapadající do naší mozaiky. Ale i kdyby se teoreticky dostávaly (což by pravděpodobně muselo být pouze z jednoho zdroje), museli bychom nutně pochybovat, zda naše mozaika je úplná. Tím chci naznačit, že i informace, které nezapadají do naší mozaiky, jsou pro nás důležité. Použiji v této souvislosti jedno používané rčení: „Abych poznal to, co jsem, musím poznat, to co nejsem.“ I to, co není mojí pravdou, mně pomáhá vytvořit obraz o tom, co je mojí pravdou.

V neposlední řadě si myslím, že není od věci znát i jiné názory, než ty které zapadají do mé mozaiky. Jak jinak bych mohl ostatním lidem rozumět a chápat tak společnost kolem mě v její celistvosti a komplexnosti, když bych znal pouze „svoji pravdu“.

Ještě považuji za důležité upozornit na nevhodně používaný výraz „lež“.

Pravda je popis skutečnosti shodný se skutečností.

O omyl se jedná, jestliže autor výroku (popisu skutečnosti) uvádí popis skutečnosti, který není shodný se skutečností, ale autor se domnívá, že je.

O lež se jedná, jestliže autor výroku (popisu skutečnosti) uvádí popis skutečnosti, o kterém ví, že, není shodný se skutečností.

Pokud tedy někdo v diskuzi označí výrok jiného diskutujícího nebo autora článku za lež, pak tím zároveň tvrdí, že ví, že autor popisu skutečnosti ví o tom, že jeho popis není shodný se skutečností, což si myslím je velmi odvážné tvrzení.

Podstatně pravděpodobnější varianta je ta, že to samozřejmě neví, ale jde mu o to, aby v tom druhém vzbudil negativní emoce.

Absolutní důkazy neexistují, existuje pouze jediný absolutní důkaz a to je „já jsem“. Všechny ostatní důkazy včetně důkazů prezentovaných našimi smysly, tedy např. viděl jsem, slyšel jsem, cítil jsem, apod. jsou zpochybnitelné. Je mnoho „důkazů“ J o tom, jak nás naše smysly mohou šálit.

Smiřme se s tím, že neexistují nezpochybnitelné důkazy. Mnohé z toho, co je bráno, jako důkazy jsou zase jen odkazy na důkazy někoho jiného a pro normálního člověka prostě není možné si ověřit takřka cokoliv z toho, co čte či vidí v jakýchkoliv médiích. Takže nám v podstatě nezbývá nic jiného než si stanovit určité zdroje jako autority a ty přijímat s vyšší mírou důvěryhodnosti. Proto pokud někdo tvrdí, že něco není pro něj důkaz (oblíbená fráze „skeptiků“ v diskuzi), zatímco něco jiného pro něj důkaz je, jedná se opět jen a pouze o jeho subjektivní hodnocení.

Předpokládám a doufám, že důvodně, že hlavním zájmem čtenářů Matrixu jsou nové informace. Kdo chce slyšet výlučnou a neochvějnou pravdu, musí do kostela nebo se podívat na televizní zprávy. Kdo hledá nové informace, které by pro něj byly zajímavé z pohledu doplnění jeho mozaiky poznání, ten navštěvuje Matrix či podobné webovské stránky. Pak ale musí očekávat, že informace budou různorodé až protikladné. Chápu, že mnoho lidí, možná dokonce většina si vytváří ochranou bublinu kolem svého vědomí a snaží se, aby touto bublinou neproniklo nic, co by mohlo ohrozit jejich vidění světa, ale neočekávám ve větší míře takové chování od čtenářů Matrixu.

Na závěr si dovoluji ocitovat ve zkrácené a zjednodušené verzi Ivana Sergejeviče Turgeněva (vzhledem k datu úmrtí 1883 lze opravdu těžko předpokládat, že by předjímal diskuzi a některé diskutéry na Matrixu v roce 2009) z knihy Skrytá mystéria od Oshoa.

Turgeněv napsal krátký, ale poučný příběh.

V jednom městečku žil velmi inteligentní člověk, který byl ostatními považován za génia. V témže městě žil také hrozný hlupák. Jednou hlupák potkal génia a požádal ho, aby mu poradil, jak se stát inteligentní. Génius se hlupáka zeptal, zda chce být opravdu inteligentní, nebo zda mu stačí, aby jako inteligentní vypadal. Přitom ho upozornil, že stát se inteligentem je dlouhý a náročný proces. Hlupák si vybral tu jednoduší variantu. Génius mu tedy vysvětlil trik, jak toho dosáhnout.

Poradil mu, aby každý výrok, který uslyší, ihned negoval, i když o věci vůbec nic neví. A když autor výroku nebo i někdo jiný bude odporovat, aby mu řekl, aby svoje tvrzení dokázal.

Například, když někdo řekne, že Beethovenova hudba je nebeská, aby mu řekl, že takovou hudbu hrají i v pekle a aby dokázal, že to je nebeská hudba.

Do dvou týdnů začali lidé v městečku považovat hlupáka za inteligentního.

No comment J.

Atlantida, rok 2012 a harmonie energií jang a jin

14.11.2009

Není nic nového na myšlence, že situace v době konce Atlantidy má mnoho společného se situací dnešní. Přesto se pokusím nastínit možná nové paralely těchto dvou významných předělů v historii lidstva, i když to, že dnešní doba je významným předělem v historii lidstva, je stále ještě jen předpokladem. Velká většina těch, kteří se touto otázkou pozorně zabývají (a tím nemyslím pouze badatele), nepochybuje o tom, že dojde k významným změnám. Otázkou zůstává, zda pozitivním či negativním, i když co se rozumí tím pozitivním a co tím negativním, se samozřejmě dle úhlu pohledu liší.

Mnoho badatelů zabývajících se tímto tématem soudí a já se k tomu rovněž přikláním, že v současné době je inkarnováno mnoho duší, které byly inkarnovány v dobách z konce Atlantidy, čímž nemíním pouze časový rámec jejího katastrofického zániku, ale i události a jevy, které tomu předcházely a k tomuto zániku vedly. Důvod proč se tyto duše inkarnovaly v této době, spočívá v tom, že si chtějí a možná pro svůj vývoj potřebují zopakovat určitou situaci s tím, že pro velmi podobnou situaci naleznou pro sebe, ale tím i pro společnost jiné řešení.

Rád bych upozornil na jeden aspekt, který badateli možná není v souvislosti s Atlantidou a věkem po ní následujícím tak zdůrazňován a dle mého názoru má velký význam pro současnou společnost a její nepříliš ideální stav.

Takřka ve všech tzv. duchovních teoriích a filozofiích je kladen velký důraz na harmonii a vyváženost všech energií a zejména energií, pro které jsou všeobecně používány názvy jang a jin a jsou charakterizovány jako mužská a ženská energie. Dosažení určité míry harmonie těchto základních principů je důležité pro funkčnost všech systémů od buňky, přes člověka, rodinu, společnost, planetu, hvězdnou soustavu, galaxii či vesmír. Pokud jedna energie v systému příliš převažuje, je řádná funkce systému ohrožena a samoregulující mechanismy organismu (ať buňky či vesmíru) směřují k obnovení rovnováhy.

Existence Atlantidy se rozkládá do rozsáhlé časové epochy a po dlouhou dobu její existence byla harmonie energií jin a jang ve společnosti, ale i v prostoru Země udržována i přes občasné výkyvy, kterým se však neubrání žádný ani sebedokonalejší systém už z toho prostého důvodu, že při dosažení absolutní harmonie a vyváženosti utichá veškerý pohyb a vývoj.

Zjednodušeně řečeno byly síly ve společnosti rozloženy tak, že muži, u nichž převládá jangový charakter energií měli na starosti (a měli k tomu příslušné pravomoci) světské věci a ženy (rovněž včetně příslušných pravomocí) věci duchovní. Pojem pravomocí zřejmě nelze chápat pouze tak, jako jim rozumíme dnes, tedy většinou taxativně (vyčerpávajícím způsobem) vymezených nějakým zákonem (státním či církevním).

Tak, jak je i v této době všeobecně rozšířeným zvykem, jsou v každé větší společnosti a téměř na všech stupních hierarchie většinou dlouhodobě a oficiálně dvě nejvýznamnější funkce. Těmito funkcemi jsou náčelník (král, kníže, prezident, předseda vlády, velitel apod.) a duchovní (šaman, medicinman, kněz, papež apod.). Co je charakteristické pro současnou společnost s převažujícím jangovým charakterem je to, že obě tyto nejdůležitější funkce ve společnosti zastávají v převážné míře muži. Myslím, že není žádný důvod předpokládat, že by tomu bylo jinak i v tajných společnostech a u globálních elit.

V Atlantidě po dlouhou dobu její existence byli vládci muži a kněžky ženy s tím, že jejich vzájemné pravomoci byly vyváženy a vzájemně respektovány. Dokonce i v samotném závěru bylo toto byť již jen formálně dodržováno.

Je vždy obtížné přesně rozlišit, co byla příčina a co následek, ale zřejmě toto rozdělení mělo vliv na dlouhodobé udržení harmonie mužské a ženské energie jak ve společnosti, tak i na Zemi.

Porušením této harmonie (a je možno spekulovat o tom, které všechny vlivy zemské, mimozemské či nadpozemské na tom měly zásluhu) pak došlo k negativnímu vývoji společnosti v Atlantidě a v důsledku toho víceméně na celé Zemi. I díky této disharmonii energie jin a jang došlo ke konci Atlantidy k rozevírání nůžek mezi magií (působením mysli měněná realita) a etikou a morálkou jejího použití.

V současné době dochází k témuž, pouze slovo magie je možno nahradit slovem technologie. A jak již řekl známý spisovatel sci-fi Arthur Clark, vyspělá technologie je pro méně pokročilé civilizace nerozeznatelná od magie.

Celé následující období pak mužský prvek ovládl kompletní informační pole a tím i moc nad světskou i duchovní stránkou společnosti. Toto zcela evidentní potlačení ženského prvku je charakteristické takřka pro všechny společnosti, národy, rasy a náboženství. Jedině snad s výjimkou bájných Amazonek a řeckých kněžek zaujali muži od dob Atlantidy pozice i v oblastech, které v dlouhých dobách historie Země a nejen Země byly přirozeně (ne mocensky) vyhrazeny ženám.

Pokud by někdo chtěl poukázat na to, že se dnes situace mění a argumentovat ženami jako Thatcherová, Merkelová, Clintonová apod., tak se jedná o zjevné neporozumění problému.

V dnešní době se prosazují a jsou ve společnosti prosazovány ženy jangového charakteru do jangových funkcí a profesí, čímž samozřejmě k žádnému vyvažování obou základních energií nedochází. I mnohé ženy v sobě dnes ženský prvek vědomě potlačují, aby se v současné společnosti mohly prosadit.

V dnešním tzv. demokratickém systému se žena s převažující jinovou energií nemůže nikdy prosadit ani v komunální natož vrcholové politice, ani jako manažerka firmy. Nebo snad někdo zná ženu, která se prosadila ve veřejném životě svou duchovností či láskyplností?

A když se přesuneme do oblasti víry a náboženství, tedy do sféry jinové energie, kde v dávných dobách dominovaly ženy, tak je situace ještě výraznější. Takřka všechny funkce (s výjimkou některých křesťanských církví) papežů, patriarchů, biskupů, kardinálů, kněží, imámů, rabínů, dalajlámů, lámů, ale i šamanů a medicinmanů zastávají jen muži. Výsledkem je situace, kde církve jsou organizace, jejichž tu více tu méně skrytým cílem je boj o moc a dějiny lidstva jsou dějinami válek a krveprolití.

Absence ženské energie a láska je zde zcela evidentní. Jak absurdní je v této souvislosti představa: „ Láskyplná žena synovi zbraň žehná, aby vyřešil své zmatky vraždou syna jiné matky“.

Ženy mají v současné době blíže k „pravdě“ (popisu skutečnosti shodnému se skutečností) než muži z jednoho prostého důvodu. Muži obecně vnímají skutečnost více levou hemisférou, zjednodušeně řečeno rozumem, zatímco ženy obecně vnímají skutečnost spíše pravou hemisférou, zjednodušeně řečeno intuicí. Informace, které zpracováváme rozumem, jsou nám většinou zprostředkovávány někým jiným, a tak pravděpodobnost, že tyto informace jsou deformované a manipulované ať už záměrně či nechtěně je poměrně velká. Na druhé straně u informací, které se k nám dostávají intuicí je pravděpodobnost deformací a manipulací podstatně menší.

Rovněž princip jednoty (s Bohem, se zdrojem, se vším a všemi) v určitém protikladu s principem duality je více vlastní ženám, protože většina coby matka zažila jednotu se svým dítětem.

K boji na potlačení ženské duchovnosti byly použity všechny prostředky. Je známo, co církev provedla s rolí Máří Magdalény i jak bylo nakládáno s ženami, které byly obdařeny schopnostmi pracovat s ženskou energií a byly označovány za čarodějnice.

Při jisté míře zjednodušení se dá říct, že žena matka je tak jediná uznávaná jinová role ženy ve společnosti. Takže jedině bohorodičky se dostaly na místa jinak vyhrazené mužům.

V podstatě všechny velké církve a velká náboženství omezovaly ženský princip a princip bohyně potlačovaly na minimum. Bůh všech velkých náboženských systémů je rodu mužského.

I pohádky jsou často obrazem této dlouhodobé manipulace a deformace a většinou z čarodějnic udělaly ošklivé a zlé bytosti.

Kniha Babička je dílo, které oslavuje ženský princip na rozdíl od dnešní doby, kdy jsou oslavovány typy žen jako političky, nebo sportovkyně, herečky a modelky.

Mezi námi žijí ženy, které jsou všemi milovány, takové prototypy babiček od Němcové. Ty se však nikdy neprosadí. Toto vše je manipulováno tímto směrem záměrně, protože kdyby nám vládly takovéto babičky, nikdy by nemohlo lidstvo stále válčit. Nikdy by svět nebyl uspořádán tak nemilosrdně a nelidsky. A nikdy by nebyly děti vychovávány a vzdělávány tak jak jsou.

Tak, jak u nás funguje společenský systém, tak se nikdy nemůže dostat moudrá žena k tomu, aby měla vliv na chod dění. Dokonce i v rodinách se role moudrých babiček často omezuje pouze na službu ostatním členům rodiny a rozdávání lásky, ale málokdy je hlavou rodiny.

Obraz panny Marie i Máří Magdalény byl uměle zdeformován. V myslích prostého lidu se stejně obraz bohyně nepodařilo potlačit. Panna Marie je stále glorifikována a mnoho lidí a zejména žen se k ní modlí a tak je zachováván princip bohyně v povědomí lidí jako ženský princip lásky a intuice ve srovnání s mužským principem síly a rozumu.

Z pohledu principů jin a jang je možné srovnávat i přikázání ve Starém a Novém zákoně. Nejedná se o rozbor jednotlivých přikázání, ale o zcela zásadní věc, která spočívá v tom, že v Novém zákoně jsou přikázání (dle mého názoru „přikázání“ není v tomto případě zcela vhodný výraz) formulována pozitivně: “Miluj Boha a miluj bližního svého jako sebe sama!“. Kristus byl nositel jinové energie, která měla vyrovnat jangovou energii Starého zákona, kde jsou přikázání formulována jednoznačně mocensky a negativně: „Nezabiješ, nesesmilníš, nepokradeš atd.!“. Jsou to zcela jednoznačně zákony mužského boha přikazujícího a vlastně spíše zakazujícího, takže správný název by byl „zakázání“.

V této souvislosti částečně mimo rámec tohoto článku považuji za vhodné upozornit na jednu zajímavou skutečnost. Všechny duchovní nauky uvádějí, že mentální afirmace (potvrzení) by měly být pozitivní. Tedy například, chci-li zhubnout, tak nesprávná afirmace je „nebudu tlustý“ a správná je „jsem štíhlý“.

Teoversum je termín, který se mi zalíbil, protože vyjadřuje splynutí Boha ve formě Světové mysli a Universa v jeden pojem. Tento název se mi zdá, že přesněji vyjadřuje podstatu, než samotné termíny Bůh nebo Universum a je vhodnější a určitě přesnější než často v podobných souvislostech používaný výraz Vesmír. Proto jsem ho začal používat.

Teoversum tvoří a nehodnotí, proto nezná slůvko ne. Reaguje na obrazy v našich myslích a ne na pojmy a proto slůvko „ne“ jako předponu v našich pojmech nezahrnuje do svého tvoření. Jako zjednodušený a relativně nepřesný příklad si zkuste představit neauto, nečervenou barvu, nečlověka. Vždy po zaznění některého z těchto pojmů se vám vybaví základní pojem bez „ne“ a pak pracně zkusíte logicky zpracovat pojem s „ne“, ale stejně se vám nevybaví konkrétní věc, ale např. všechny barvy, které nejsou červené, nebo vše, co není auto. Desatero je negativně formulováno, což je v rozporu se základními zásadami mentálního ovlivňování reality a zejména sebe pozitivními afirmacemi. Výsledky působení desatera na ty, kterým bylo původně určeno a posléze i na víceméně celé lidstvo a jeho vývoj jsou dostatečně dobře známy a také jsou v souladu s všeobecně známými teoriemi o nevhodnosti negativních afirmací.

Je velmi zajímavou otázkou, proč jsou jednotlivá „zakázání“ desatera formulována jako negativní imperativy (příkazy). Ponechám na představivosti čtenáře, kdo a s jakým záměrem je předal Mojžíšovi, ale osobně vylučuji, že by se mohlo jednat o milujícího, všemohoucího a vševědoucího Boha. Dokonce by mě nepřekvapilo, kdyby negativní výsledky působení desatera byly předpokládány a zamýšleny.

Takže tak, jak v Atlantidě končila rovnováha mužského a ženského principu s tím, co pak následovalo, tak dnes je velká příležitost a nutnost opětovného obnovení této rovnováhy a harmonie a rozhodující úlohu mohou sehrát ženy jako nositelky principu jin a ženské energie lásky a intuice.

Na závěr se obracím na všechny ženy s prosbou, aby nechaly plně působit ženský princip ve svém já, vnesly ho do aury Země a pomohly tak obnovit harmonii ženského a mužského principu, principu boha a bohyně na Zemi.

Prosba k ženám, aby pomohly zachránit náš svět svojí láskou, přijetím principu láskyplné bohyně, není přehozením odpovědností z nás mužů, kteří jsme tento svět přivedli na pokraj zkázy. Toto je prosba k ženám, aby vrátily Zemi plnohodnotný ženský princip – princip bohyně a uvedly Zemi opět do harmonického stavu s vyváženou mužskou a ženskou energií.

Nejedná se o vítězství jedněch sil nad druhými, ale o znovunavrácení harmonie.

A na úplný závěr snad mi laskaví čtenáři odpustí, že jsem podlehl pokušení si zaveršovat.

Na kolena ženy teď před vámi klekám a trochu smutno je mi, prosím vás, otevřte svá srdce a staňte se opět bohyněmi.

Také prosím muže, co vidí doma služky, otevřte třetí oko a objevíte velekněžky.

Orgon, orgonit a orgonitové zářiče

23.11.2009

Badatel Wilhelm Reich nazval energii prostupující celým vesmírem, která je základní složkou energie života, orgonem. Je to obdoba energie nazývané prána, ki, chi nebo též éter. Na jejím základě vytvořil řadu zářičů a akumulátorů. Materiálu, z kterého jsou vyráběny orgonové zářiče se proto říká orgonit a říká se tak i orgonitovým zářičům. Abych se této shodě názvu pro dvě různé věci vyhnul, začal jsem říkat tělesům z orgonitu (zářičům) orgoník, což mi zdá i takové jemnější a jméno jako pro bytost. Ostatně sám Reich mnohokrát zdůraznil, že orgon je vědomý a že disponuje inteligencí.

Podstatou orgonitu je směs kovových třísek (špon) zalitých v umělé pryskyřici. Organická pryskyřice energii přitahuje do sebe a ta zároveň je odrážena třískami. Tím vzniká velmi rychlý a chaotický pohyb energie. Při každém odražení orgonu se zvyšuje jeho frekvence a zároveň i čistota, takže při opuštění orgonitu má mnohem vyšší frekvenci a intenzitu.

Běžně se v informacích o orgonu a orgonitových zářičích uvádí, že v našem prostředí se orgon v podstatě nevyskytuje ve své nejvyšší kvalitě a díky působení člověka je znečištěn, zejména elektromagneticky, chemicky a radiací, ale i negativními emocemi.

Myslím, že toto je nepřesný popis. Orgon či prána jako základní životní síla nemůže být už z principu nečistý. Nečisté je prostředí kolem nás, které znesnadňuje proudění orgonu a tím i jeho příjem bytostmi (lidmi, zvířaty i rostlinami). Při určité míře zjednodušení si to lze připodobnit k životodárným slunečním paprskům, pokud se musí prodírat mraky, mlhou, ale i smogem. Tuto zhoršenou prostupnost si samozřejmě uvědomujeme podstatně více u slunečních paprsků než u orgonu, protože jeho působení na náš organismus vnímají vědomě pouze lidé s vyšší mírou senzibility. Průměrní lidé si pouze uvědomují, že se někde necítí dobře a nevědí proč, případně u nich při dlouhodobějším pobytu v prostředí s omezeným prouděním orgonu dochází ke zdravotním potížím. Jako příklad je možno uvést blízkost silných elektromagnetických zářičů či geopatogenní zóny, ale i prostředí znečištěné silnou negativní emoční energií.

Životní prostředí je dnes běžně tak znečištěné, že životní síla - orgon či prána nemohou volně proudit. Tím lidé nemohou čerpat tuto energii a jsou proto nuceni nadměrně doplňovat energii z jiných zdrojů, především z jiných bytostí, a to zejména potravou. Proto není v této době dost dobře možné být zcela nezávislý na potravě. Takováto možnost by byla pouze v dokonale čistém prostředí pouště, pralesa nebo osamoceného ostrova.

Orgoník tak do jisté míry funguje jako nepřetržitě vysílající zářič, který čistí prostředí kolem nás a tak umožňuje plnohodnotný příjem orgonu do těl (a to nejen hmotných) všech bytostí. Tím samozřejmě výrazně zvyšuje kvalitu téměř všech základních funkcí našich těl a opět je to možno lépe pochopit na podobenství se slunečním zářením zejména pro rostliny.

Vzhledem k tomu, že se do orgoníků vkládají křišťály, které mají samy o sobě léčící, čistící a neutralizační schopnosti, dochází k podstatnému zvýšení celkové účinnosti.

Dalším faktorem zvyšujícím účinnost je i samotný tvar těchto těles. Zejména tvar pyramidy s klasickým poměrem strany a výšky spolu s kolmým umístěním křišťálů v pyramidě vůči stranám a následná orientace pyramidy dle světových stran rovněž zvyšuje účinnost.

Je zajímavé, že kladné výsledky působení orgoníků pociťují velice brzy i lidé, kteří nejsou nijak zvláště senzibilní, případně si svoji senzibilitu neuvědomují. Kladný vliv je možno pozorovat i na rostlinách a stromech. Pro tyto účely se doporučuje orgoníka zakopat mírně pod povrch země a nejlépe pod strom.

Orgoník svým působením celkově harmonizuje prostředí a napomáhá též při regeneraci a relaxaci a někteří lidé pozorují v blízkosti orgoníků podstatně zvýšenou kvalitu meditací. Protože špatná nálada či zhoršení zdravotního stavu jsou velmi často zapříčiněny nedostatkem životní energie, má zvýšení přísunu orgonu do organismu působením orgoníků vliv nejen na fyzický, ale i psychický stav lidí. Příliv životní energie tak podporuje samoléčebné a detoxikační mechanismy našeho organismu, zvyšuje náladu a zmírňuje napětí.

Pročištění prostředí rovněž ulehčuje tělu, které se tak nemusí neustále vyrovnávat s disharmonickým působením negativních vlivů znečištěného prostředí.

Pravděpodobně zejména v případě elektrosmogu je tělo vyčerpáváno tím, že elektromagnetické impulsy na nás působí svými chaotickými ataky ze všech stran a tělo si tak nemůže vytvořit jednotnou účinnou obranu. Orgoník neutralizuje negativní působení elektromagnetismu (záření elektroniky, obrazovek, zářivek, trafostanic, vysokonapěťového vedení a rozvodů elektřiny vůbec, rádiové vysílání všeho druhu - televize, rádia, mobilní telefony a jejich buňky, wi-fi, bluetooth, lokální vysílače apod.) tím, že je obrazně a zjednodušeně řečeno zharmonizuje do jednoho vlnového pásma, s čímž si už tělo dokáže poradit.

Orgoníci svým vyzařováním neutralizují patogenní zóny, čistí vodu i atmosféru.

Při tomto chvalozpěvu na orgonit a orgoníky je však nutno upozornit na jednu věc, která je obecná a netýká se zdaleka jen výroby orgoníků. Je poměrně důležité, kdo orgoníka vyrábí a s jakou náladou a tudíž, jaké energie do něj vloží. Je to velmi podobné situaci při vaření jídla, kdy jídlo vařené s láskou pozitivně naladěnou bytostí má energeticky velmi odlišnou kvalitu od jídla vařeného například uprostřed manželské hádky. Rozdíl v působení spočívá v tom, že v případě jídla je působení negativní energie krátkodobé, ale strávením jídla intenzivní, zatímco u orgoníka je působení méně intenzivní, ale dlouhodobé.

Kromě výše uvedeného jsou s láskou vyrobení a nabití orgoníci bytosti svého druhu, které se dokážou naladit na konkrétního člověka a energeticky a někdy i jinak s ním komunikovat a pozitivní emoce oplácejí pozitivními energiemi. V neposlední řadě se orgoníci stávají i milou ozdobou našich domovů a pracovišť.

A pokud občas nevycházíme se svými domácími skřítky a ti nám z nedostatku energie schovávají věci, aby nás pozlobili a doplnili si tak svůj energetický deficit, tak orgoník dodá energii i jim a tak skřítci nemají potřebu nám páchat poťouchlosti. My tak nacházíme věci tam, kde jsme je opravdu zanechali a nemusíme ztrácet čas bezúspěšným prohledáváním bytu JJJ.

Případní zájemci o výrobu orgoníků mohou využít kromě mnoha dalších informací na internetu i některé zkušenosti z výroby orgoníků, tak jak jsem je přejal a případně si doplnil o vlastní nápady a poznatky a výrobní postup do určité míry zoptimalizoval. Tím bych rád případným začátečníkům ušetřil práci a čas při použití metody „pokus – omyl“. Pro rozsáhlost textu jsou tyto informace v rubrice Komentáře na www.miroslav-zelenka.cz

.

Síla vědomí při transformaci Země

30.11.2009

Co nás čeká v příštích letech, trápí mnoho lidí a naopak jsou lidé, kteří se těší. Stále však se obávám, že není dostatečný počet lidí přesvědčen o tom, že záleží opravdu jen na nás, jakou budoucnost si zvolíme, a to jak na úrovni každého jedince, tak i na úrovni celé společnosti a Země. Stále se obávám, že je velké množství lidí přesvědčeno o tom, že naši budoucnost řídí někdo jiný, a že se na úrovni průměrného člověka s tím nedá nic dělat, což je bohužel v lidech utvrzováno v článcích, případně diskuzích ať už vědomě či nevědomky i na serverech, které se snaží lidi probouzet a otevírat jim oči. Proto jsem se v tomto článku do určité míry soustředil na výklad toho, jak tento proces tvoření naší reality vědomím probíhá. Jedná se samozřejmě o jistou míru zjednodušení a obrazného vyjádření, ale myslím, že není zcela bez zajímavosti, že tato hypotéza vykazuje poměrně dost znaků shodných s vědci oficiálně uznávanými teoriemi kvantové fyziky.

Základní věc, kterou je nutno si stále uvědomovat je, že nikdo jiný než my sami nám budoucnost netvoří. Pochopení tohoto principu opravdu není jednoduché, ale na druhé straně je zajímavé, jak dochází ke konvergenci (sbližování) tzv. duchovních nauk a vědy, zejména kvantové fyziky. Hlavním rysem kvantové mechaniky je pravděpodobnostní popis. Kvantová mechanika poskytuje pravděpodobnostní výsledky, protože vesmír sám je pravděpodobnostní spíše než deterministický. Kvantová mechanika také zdůrazňuje principiálně pravděpodobnostní podstatu našeho vnímání a popisu světa. Kvantová fyzika již došla k poznání, že výsledek experimentu či pozorování ovlivňuje experimentátor či pozorovatel. Jedná se o poznatek, kterým byl odhalen rozhodující vliv pozorovatele na výsledek kvantových dějů spočívající v tom, že vlastnosti jakéhokoliv objektu lze pochopit jen a pouze z hlediska vzájemné interakce mezi daným objektem a jeho pozorovatelem.

Einstein kdysi na adresu kvantové fyziky prohlásil, že bůh nehraje v kostky, protože se nedokázal smířit s principem nahodilosti, který kvantová fyzika obsahuje.

Kvantová fyzika opakovaně prokázala, že vědec vždy nějakým způsobem ovlivní výsledek experimentu, i kdyby jen tím, že ho normálně pozoruje – to je dnes ve vědě obecně uznávaná skutečnost známá jako Heisenbergův princip neurčitosti. Ještě úžasnější je ale převratný objev, který dal vzniknout výše zmíněné dualitě částice-vlnění: totiž možnost, že fyzik ve skutečnosti částice, které pozoruje, také sám vytváří. Pokud totiž nejsou pozorovány nikým, pak se zdá, že se tyto částice projevují pouze jako vlnění.

Myslím, že většina fyziků se stále ještě brání plně pochopit podstatu Universa (Teoversa) a Vesmíru, protože ve všem a za vším stále hledají materiální vysvětlení a hmotu, i když již ve svých myšlenkových procesech dokázali redukovat hmotu na částice ve formě záření - vibrace.

Dle mého názoru se nejedná o to, že vesmír se chová náhodně a je nepředvídatelný. Posuzování věcí jako náhody pramení z nedostatku informací. Není zcela přesné vyjádření, že stav nějakého systému je určen teprve jeho pozorováním.Každý systém (a pod systémem je možno si představit jak atom, tak i celý náš 3D Vesmír) se nachází v každém okamžiku v mnoha a pravděpodobně dokonce v nekonečně variantách. Naše mysl (vědomí) si svou koncentrací na jednu z variant vybírá jeden konkrétní určitý stav systému, který tak svým způsobem pozoruje a tím i pro sebe tvoří. Většinou si také vybírá takovou variantu, které se mu „jeví“ jako pravděpodobná. Není to jednoduché k představě či pochopení, ale jsem přesvědčen, že tento popis se blíží skutečnosti.

Až většina vědců připustí možnost, že Svět (Universum, Teoversum) není nic jiného než jedna nekonečně složitá myšlenková konstrukce, tak mohou pokročit s pochopením i jeho jednotlivých částí a jejich funkcí a případně smyslu.

Einsteinova věta o tom, že bůh nehraje v kostky je pravdivá v tom smyslu, že bůh vytváří všechny možné i nemožné varianty skutečnosti a tudíž v přeneseném slova smyslu nehází si kostkou, aby vybral jednu z variant, ale tuto možnost nechává na nás, abychom svou koncentrací si na konkrétní variantu realizovali svoji svobodu vůle a tvořivosti. To, že nám to někdy připomíná hru v kostky, je z toho důvodu, že naše vědomí (na stupni rozvoje odpovídající lidské bytosti) není schopno vnímat všechny varianty, či dokonce si jen připustit jejich možnou existenci.

Přítomnost a tím i budoucnost naše vědomí tvoří tím, že přes existenci nekonečně mnoha stavů systému si vybírá z omezeného počtu stavů systému ty, které jsou pro něj pravděpodobné. V tom, které stavy jsou pro naše vědomí pravděpodobné, hraje roli nejen stav našeho vědomí (jeho poznání), ale i stavy vědomí nás obklopujících – tomu odpovídá teorie morfické rezonance Ruperta Shaldraka.

Teorie morfické rezonance říká, že všechno v našem světě, ať už je to věc, rostlina nebo zvíře, je obklopené a prostoupené morfickými poli obsahujícími kompletní informaci o charakteru a aktivitě daného objektu. Mezi morfickými poli stejného druhu (a mezi objekty/jevy a morfickými poli) existuje rezonance, která je tím silnější, čím víc jsou si podobné. Vše v našem světě ať už je to věc, rostlina nebo zvíře je vědomím a tudíž je do určité míry odpovídající svému druhu i vědomé. Opět zjednodušeně a obrazně řečeno každý fyzický či chemický proces je vědomý a dle teorie morfické rezonance si vybírá pravděpodobný stav systému. Z toho plyne i závěr učiněný v rámci hypotézy morfické rezonance, že opakováním určitého procesu se jeho výsledky, které jsou v souladu s výsledky předcházejícími, stávají pravděpodobnějšími.

I chemické a fyzické procesy kolem nás jsou tvořeny vědomím, neboli procesy jsou dány výslednicí myšlenkových procesů zúčastněných myslí.

Proto například experimenty prováděné s lidmi nadanými telepatickými, telekinetickými či obdobnými paranormálními schopnostmi v prostředí tzv. vědecké skepse a nedůvěry (možná ještě přesněji víry v to, že se experiment nepovede) mají často negativní výsledky.

Pokusím se to přiblížit na příkladu rozhodování o nějaké cestě. Potřebuji se dostat třeba z Prahy do Plzně. Existuje mnoho variant, jak se přemístit a vyjmenuji pouze některé – teleportace, levitace, létající talíř, letadlo, vrtulník, auto, vlak, autobus, na kole, na koni nebo pěšky. Existuje samozřejmě ještě mnoho dalších variant, které se mohou jevit méně logické jako je například parní válec nebo volský potah, ale všechno jsou to varianty z pohledu Teoversa rovnocenné a rovnocenně realizovatelné. Pouze naše vědomí s jeho odpovídajícím stavem poznání bude vybírat z pro nás pravděpodobných variant, a tak si bude volit nejspíše mezi autem, autobusem či vlakem. To, proč si nevybere ten nejjednodušší a nejrychlejší prostředek, je právě dáno morfickými poli a morfickou rezonancí, která naše vědomí ovlivní tak, že vyhodnocuje tento způsob jako nemožný a nezvolí si jej.

Proto dochází v současné době ve vědě k potlačování alternativních teorií a naopak je tak mediálně podporováno tzv. vědecké skeptické myšlení. Pro zachování stávajícího stavu „vědeckého“ vědomí je důležité, aby lidé nevěřili, že je něco možné, protože když věřit nebudou, tak to také možné nebude a to z toho důvodu, že jejich mysl se nebude koncentrovat na stav, který považují za nepravděpodobný.

Proč jsou známy stavy levitace u lidí zejména ve stavu meditace či transu? Protože jejich mysl je v čistém stavu, tj. ve stavu neovlivnění vírou ostatních myslí v nepravděpodobnost tohoto jevu. Všechny lidské bytosti jsou schopny zdánlivě neuvěřitelných věcí a jediné, co je omezuje, je v rámci morfických polí nevíra v pravděpodobnost určitého stavu systému a tím i neschopnost koncentrace na takovýto nepravděpodobný stav systému.

Pokud si uvědomíme tento princip tvoření reality, snáze pochopíme, proč je společnost tak systematicky a dlouhodobě manipulována k nevíře v možnost určitých jevů a schopností lidské mysli pod relativně průhlednou a již se postupně rozpadající zástěrkou vědeckosti zkoumání všech jevů a jejich příčin a tím i základního paradigmatu.

Kdyby si totiž lidské bytosti uvědomili svoji skutečnou svobodu a své skutečné možnosti, nikdy by se nenechali tak snadno vykořisťovat (Wikipedia: bezohledně a nespravedlivě využívat).

Stále je nutné, abychom si uvědomovali základní věc. Hraje se o to, kdo ovládne naše mysli, zda oni prostřednictvím tu více tu méně sofistikovaných manipulací, nebo my pochopením toho, kdo jsme a co jsou základní principy našeho bytí.

Součástí této zejména mediální (média všeho druhu) hry je utvrzování v nevíře v možnost lepšího uspořádání společnosti, v možnost změny lidí. Dokonce jsme denně utvrzováni a mnozí tomu dokonce věří, že současný systém sice není zcela dokonalý, ale nic lepšího neexistuje a dokonce, že žijeme v nejlepším období lidských dějin a jen si toho dostatečně nevážíme.

Většina lidí ve svém strachu a pesimismu a možná i pohodlnosti a snaze shodit odpovědnost ze sebe tuto teorii nemožnosti ráda přebírá, což jim umožňuje setrvat v pasivitě.

K tomu se přidávají i některé teorie se svými strachy o ztrátu duše.

Nebát se je základ duševní harmonie a klidu. I kdyby měly nastat všechny hrůzy světa, které jsou nám předkládány, tak strachem dosáhneme jediného. Zkazíme si zbytek života a zhoršíme si vyhlídky na šťastnější příští život.

Rád bych se vyjádřil i k tomuto novému druhu (dle mého názoru) strašení. Jedná se o to, že je tvrzeno, že duším, které nevzestoupí na novou úroveň, hrozí, že budou navždy zavlečeny do nižších vesmírů – úrovní a již nebudou mít šanci znovu vzestoupit, či dokonce dojde k jejich anihilaci, a že se jedná o duše, které odpadly od boha.

Pokud se opět nejedná o cílenou manipulaci a stále se opakující hru na strach, jedná se o nepochopení základních principů stvořeného světa Teoversa. Není nic jiného než Bůh a všichni a všechno jsme jeho součástí. Neexistuje nic než jedno nekonečně ohromné vědomí. Jak by pak mohlo dojít k odpadnutí od Boha, nebo dokonce k tomu, že někdo jde proti Bohu. Jestliže si uvědomíme, že Bůh je vše, nemůže jít logicky nic proti bohu. Cokoliv, ať se nám to jeví sebenegativněji je součástí Boha. Jediné, co je možné je to, že si nějaká relativně samostatná část Boha neuvědomuje, že je součástí Boha a má pocit plné oddělenosti od Boha. To většinou plyne z toho, že se nám zcela nedaří se odloučit od představy personifikovaného boha, jakési bytosti, která je v porovnání s námi vybavena většími schopnostmi a možnostmi, což je pojetí jakéhosi boha nižší kategorie.

Knihy knih - Bible a Korán byly dány lidstvu určitými entitami, které s bohem nemají nic společného a které v člověku mír a harmonii nenavozují (dle mého názoru) zcela záměrně. K jejich propagaci a ideologizaci dochází také zcela záměrně a tak jak jsou lidem ve školách vymývány mozky vědeckým materialismem (a tím myslím nejen filozofii, ale i ekonomii, sociologii atd.), tak jsou pro ty, co potřebují boha, vytvořena různá náboženství, aby náhodou nezačali myslet svobodně a přemýšlet "jinak" než je vhodné pro "společnost" (rozuměj pro ty, co vládnou a mají se Zemí a lidstvem své úmysly).

Je spoustu knih, které oči otvírají, ale public relation Bible a Koránu je na daleko vyšší úrovni díky ohromnému aparátu a množství peněz, jimiž církve disponují.

Na závěr bych rád zdůraznil, že považuji za velmi důležité, abychom důkladně filtrovali informace k nám přicházející a nenechali manipulovat svým vědomím tak, abychom omezili možné stavy přítomnosti a budoucnosti z pohledu jejich pravděpodobnosti na ty, které se nám snaží vnutit a tak výrazně omezit naši volbu koncentrace mysli a tím i naši svobodu. Když se otevřeme i zdánlivě nepravděpodobným stavům budoucnosti (jako se někomu jeví transformace lidstva a Země a mnohem spravedlivější uspořádání společnosti, či přestup do vyšší vibrační dimenze) a budeme naše vědomí koncentrovat na tento pro nás žádoucí stav, tak takový stav také nastane.

My sami jsme ti, co pronášejí nekrolog nad hrobem svých přání a tužeb často již při jejich narození.

Současné podmínky transformace a náš aktivní přístup

07.12.2009

Z více stran nyní zaznívá, že se čas zrychluje. Zrychluje se i kolotoč variant příštího vývoje s konkrétními daty a událostmi. Kolotoč se točí tak, že se z toho začíná točit hlava. Tak se přidávám a je na čtenáři, zda se kolotoč ještě urychlí či přibrzdí.

Na začátku uvedu několik premis, ze kterých vycházím, a které pro účely tohoto článku považuji za výchozí, aniž bych se jimi zabýval z pohledu jejich dokazování či vysvětlování.

Vztah vědomí a hmoty je takový, že určující je vědomí.

Pro nadcházející období je základním rozhodujícím faktorem pro formu a kvalitu změny lidstva a Země stav vědomí lidí a lidstva.

Je nutné vyjít z jedné základní skutečnosti – změna společnosti nutně a zákonitě nastane. Z čeho vycházím při tomto tvrzení – změnu si přeje minimálně 90% lidí. Přestože to mnohé nenapadne, změnu si přejí i ti, kteří nám připadají, že jsou na tom dobře (že jsou za vodou). I oni opravdu touží po změně. Pro názornost cituji jednoho z nich: „Ať ten benzín stojí 150 korun za litr, alespoň nás bude na silnici daleko míň.“

Z pohledu jejich osobních zájmů jako je např. jejich vlastní bezpečnost a bezpečnost jejich rodinných příslušníků, stav přírody, ekologie či přelidněnost Země apod. je změna rovněž potřebná.

Tato situace se nikdy dříve v takové míře nevyskytovala. Většina lidí měli málo informací. Informačním zdrojem byl pro ně většinou učitel či farář a tak netoužili po změně, protože ani neměli informace o tom, že a jak by bylo možno svět změnit.

Když uznáme to, že stav vědomí lidí je rozhodující a 90% lidstva si změnu přeje, tak jediným možným závěrem je, že změna nutně musí nastat. Kdy a jaká změna nastane, je závislé na stavu vědomí lidstva. Dle mého názoru je nejméně pravděpodobné, že se společnost bude vyvíjet přibližně stejným stylem a tempem jako doposud.

Nikdy nikde v dějinách lidstva neexistoval dlouhodobě systém a předpokládám, že ani nikde ve vesmíru, který by dobře fungoval, pokud by jednotlivé prvky systému nebyly na úrovni odpovídající tomuto systému. Takže to víceméně není o systému, jak je většina lidí přesvědčena a denně přesvědčována, ale o lidech, přesněji o stavu jejich vědomí.

Pokud si představíte velkou ohradu, ve které jsou ovečky a vlci, pak máte přibližnou představu o tom, jak to vypadá na Zemi. Není třeba pochybovat, kdo v této ohradě vládne a jaké má záměry. V této ohradě je mnoho oveček, které jsou přesvědčeny, jak se ti vlci o ně dobře starají a vybírají jim nejlepší místa na pastvu a v zimě dokonce zajišťují seno, aby neměly hlad a dokonce i věří, že to dělají pro jejich blaho.

Současná informační a transformační (r)evoluce však naštěstí působí tak, že mnoho oveček začíná chápat, kde se nacházejí, kdo je kdo a díky tomu mají přirozenou tendenci přestat být ovečkami a vyhnat vlky z ohrady. To se zase logicky nelíbí vlkům a snaží se tomu všemi možnými i nemožnými prostředky zabránit.

Síly podporující duchovní vývoj lidstva (zjednodušeně řečeno) a síly protisměrné jsou dlouhodobě (jako vše ve vesmíru) v nerovnovážně rovnovážném stavu s oscilací kolem harmonického stavu sil. Pokud jedna síla nabývá na převaze, zesiluje se tím protitlak síly opačné, která je jakoby stlačována. Průběh v čase se dá přirovnat k sinusoidě. Určitá výjimečnost současné situace mimo jiné spočívá i v tom, že se blížíme nebo již jsme na vrcholu sinusoidy (přesněji z našeho pohledu ve spodní úvrati), kdy relativně dlouhou dobu měly převahu síly odporující duchovnímu vývoji lidstva a nutně tak přichází silný tlak ve směru vyrovnání této nerovnoměrnosti. Z toho plyne, že v rámci určitých časových období nastávají nejvhodnější podmínky pro pozitivní změny – duchovní vzestup lidstva.

Dalším významným faktorem je informace z některých zdrojů, že v současnosti se nacházíme v časovém úseku, který má specifickou kvalitu, která je označována někdy také jako Free zone, tj. časoprostorový úsek svobodné volby.

Toto období je významné tím, že je zvýšená možnost svobodnou volbou se rozhodnout, kterou variantu budoucnosti si vybereme. Tato zvýšená možnost je mimo jiné dána i rozšiřujícím se informačním polem a zdroji (jak smyslovými tak i mimosmyslovými). U mnoha lidí tento informační tlak z mimosmyslových zdrojů působí tak, že už poměrně přesně vědí, co už určitě nechtějí, ale o tom, co vlastně chtějí, jsou jejich představy poměrně mlhavé, což je dáno i mírou manipulace jejich vědomím a desinformačními kampaněmi.

Pokud to zase silně zjednoduším, každý se může i na poslední chvíli rozhodnout, zda si vybere budoucnost Země s NWO nebo s transformovaným lidstvem. Logicky, kdo se rozhodne na poslední chvíli, nebude na nově vzniklou situaci připraven a jeho adaptace bude podstatně těžší než u toho, kdo se rozhodl již dávno a tvrdě na sobě v tomto duchu pracuje. Uvedu příklad. I ten, jenž byl orientován ryze materialisticky, má tři auta, vilu, jachtu případně soukromé letadlo a pojmy jako meditace, ekologie, pomoc a láska k druhým mu nic neříkaly, se může rozhodnout pro transformaci. Musí však počítat s tím, že do nově transformované Země se neposune se vším svým majetkem a postavením, ale naopak vzhledem ke své duchovní úrovni bude jeho postavení zejména po psychické stránce těžší. Nicméně pochopit a rozhodnout se může i přes svůj dosavadní způsob života. Napadá mě přirovnání k části Evangelia s Kristem a lotrem po pravici.

Vliv myšlenky svobodné bytosti na 3D realitu je silnější než jakýkoliv čin hmotné bytosti, která svobodná není. Proto je reálný předpoklad, že se podaří dosáhnout transformačního skoku ve vývoji lidstva a Země, protože se probouzí mnoho lidí a stávají se svobodnými. Plně svobodná je pouze ta bytost, která neomezuje ani svobodu bytostí ostatních.

Působení myšlenkou v hmotném světě se projevuje zejména prostřednictvím energie 3. čakry, ale nemá-li někdo otevřenou a pročištěnou 4. čakru, tak jeho energie neproniká do hmotného světa jinak než prostřednictvím hmotných činů, protože energie myšlenky nepronikne přes zablokovanou srdeční čakru.

Osoby, které mají rozvinutou 4. čakru a jsou plně svobodné, mohou svými myšlenkami ovlivňovat naší 3D realitu a také ji ovlivňují.

Mírně odbočím jednou myšlenkou. Většinou se radí, aby energie Slunce byla přijímána do třetí čakry, ale i Slunce je milující bytost a proto její energii můžeme přijímat 4. srdeční čakrou.

Zatím jsme jako lidstvo postupovali ve svém vývoji zejména způsobem negací. Kapitalismus byl založen zejména na negaci feudalismu, socialismus byl negací všeho, co bylo kapitalistické, k nynějšímu kapitalismu jsme v postsocialistických zemích přistoupili jako k negaci všeho, co bylo socialistické. Tímto způsobem pouhé negace negace, aniž bychom přidali novou kvalitu, nelze realizovat skutečný vývojový skok. Tou novou a zásadní kvalitou je právě změna vědomí lidí.

Nyní je důležité se koncentrovat na to, co nás spojuje a nehledat v našich vzájemných vztazích to, co nás rozděluje.

Soustřeďme se na to, co nás spojuje se všemi, kteří mají vizi lepšího uspořádání společnosti, ať už si říkají jakkoliv. Všichni prostí lidé chtějí být šťastni, žít v míru a harmonii sami se sebou a s přírodou. Každý z nás je napojen na božskou matrici, jen si toto napojení uvědomujeme více nebo méně. A dle stupně napojení a ovlivnění vypadá i náš obraz subjektivně ideálního světa.

Důležité body pro současný vývoj.

Nepodceňujme své síly, jsou daleko větší, než si myslíme. I velká většina lidí usilujících o duchovní vývoj a pozvednutí lidstva se stále příliš koncentruje na sebezdokonalování tak, aby se v budoucnosti mohli účinně podílet na ovlivňování reality, a nedostávají se tak k akci v současnosti. Je nutno si uvědomit, že již není čas a věřte, že každý z nás je již dnes schopen realitu ovlivňovat daleko více, než si sám myslí.

Nekoncentrujme své vědomí stále do minulosti – nekonzervujme svoji lásku k již odešlým bytostem, ale soustřeďme ji na bytosti (v tom nejširším slova smyslu) přítomné. Ty ji mohou využít daleko více.

Harmonizujte své vědomí, vědomí lidstva a Země ženským prvkem, principem Bohyně, jinovou složkou, která byla uměle potlačována.

Utrpení není podmínkou duchovního vývoje. Teorie, že se můžeme vyvíjet jen přes utrpení, je cílená manipulace lidstvem. Je to stejně nesmyslné tvrzení jako že válkou můžeme dosáhnout harmonického a pro všechny spravedlivého míru. Na této teorii je založena většina náboženství.

Proto milujme z celého srdce všeobjímající láskou! Větší předpoklad pro bezpodmínečnou lásku mají ženy, protože ony takto dokážou milovat vlastní děti. Láska k vlastním dětem ale ještě neznamená absolutní toleranci k jakémukoliv činu vlastního dítěte. Pokud má matka více dětí a jedno z nich druhým neustále ubližuje, je schopna v zájmu ochrany ostatních dětí mu v tom – byť i třeba násilnými prostředky – bránit (což se někdy může jevit jako trest) a dokonce v krajním případě i ukončit jeho život, ale nikdy ho nepřestane milovat. Ona tak koná pouze proto, aby ochránila ostatní milované děti.

Nenapodobujme vzdálenou galaxii kdesi v hlubokém vesmíru s jejich Star Wars a pozdravem „Nechť tě síla provází“, ale hrajme vlastní hru Star Peace s pozdravem „Nechť tě láska provází“ .

Transformace je proces zvyšování frekvence vibrací. Frekvence vibrací mají rovněž své kvantové stavy, kdy při zvýšení frekvence nad určitou hranici dochází ke skokové změně kvality. Je to možno pochopit na pokusech prováděných s koloidní vodou, kdy při zvyšování frekvencí dochází u vody ke zvýšení složitosti vytvářeného geometrického fraktálového vzoru.

Při této transformaci bude docházet a již v současnosti dochází zvyšováním frekvence vibrací k restrukturalizaci jednotlivých buněk a molekul lidského těla včetně DNA. Čím více vychází konkrétní člověk tomuto procesu vstříc svým způsobem života (stravování, chování, myšlení, meditace apod.), tím více je tento proces urychlen a usnadněn. Naopak u lidí, kteří se tomuto procesu vědomě či podvědomě brání, bude docházet k destrukturalizaci. Je to na rozhodnutí každého konkrétního člověka.

Pokud má někdo pocit, že je již pozdě a nemá cenu na sobě již pracovat, tak chci upozornit na jednu skutečnost. Transformací stejně každý jednou někdy někde projde a pokud jí neprojde v tomto životě, tak si prací na sobě usnadňuje transformaci v životě příštím. Vykonaná práce se nemůže ztratit. Pokud umřeme dříve, projdeme transformací při dalších inkarnacích.

Harmonie energií jang a jin – reakce na email čtenářky

12.12.2009

V reakci na článek Atlantida, rok 2012 a harmonie energií jang a jin jsem dostal email, jehož obsah jsem považoval natolik za závažný – protože si myslím, že bude poměrně rozšířený – že jsem na něj reagoval následujícím textem. Pro plnou srozumitelnost uvádím i znění emailu.

Reagujem na Vas clanok ,v ktorom apelujete na zeny, aby otvorili svoje srdcia laske a viac pracovali na celkovej harmonii na Zemi.Priznam sa, ze mam v sebe teraz protichodne pocity.

Najprv som sa potesila, ze konecne sa ozval muz na tuto temu, no potom ako som sa zamyslela viac nad tym, naskocilo mi viac otazok.

Sama som vo veku "starych mam". Od detstva som sa stretavala s nepochopenim a tak moj zivot boli nemoce typu "hypochonder", škola ,ktora skor ubila moje zenstvo-strojarina, manzelstvo ako kazde druhe konciace rozvodom .....dve det , sice dospele, ale vychova a staroslivost na jednej osobe, po neprekonatelnych peripetiach s pravom, /svetskym/, zdravim, existencnymi trablami a s vecnou otazkou "ako dale " som skor z pudu sebazachovy studovala veci medzi nebom a zemou. Takze nielen z mojej svetskej praxe, ale aj z duchovnej Vam zodpovedne mozem za nas vsetky zeny prehlasit, ze nase moznosti pohnut svetom su bez pochopenia muzov,vaseho vacsieho zaujmu spytovat sa seba samych a vasej pomoci a staroslivosti o nas a nase deti toto zvladnut velmi chabe.

P. Zelenkam, ved sa pozrite lepsie okolo seba a uvidite, o com hovorim.

Muzi sa za cele roky nezmenili a tych par ako ste Vy to nezachrani.

Vídám kolem sebe takové ženy, o kterých píšete, ale kromě toho vídám i ženy, které někdy i přes nesnadnou životní situaci jsou skutečně ženami s plnohodnotnou jinovou energií, které si uvědomují svou roli a zcela bez jakýchkoliv podmínek vůči nám mužům se této role chápou.

Všichni se měníme a mění se i muži a jsem přesvědčen, že pokud se dá v mém případě mluvit o nějaké výjimečnosti, tak spočívá spíše v tom, že svoje myšlenky a pocity vyjadřuji veřejně a snad srozumitelnou formou, než ve výjimečnosti mého přístupu k ženám.

Radite ludom, takze by Vas nemala zaskocit otazka: Ako to tie zeny maju urobit?

Starsie su vyzdimane ako citrony uz okolo 40tky, tie starsie s oznacenim "neziaduce",

bud pri starych ludoch, lenivej rodine pachtiacej sa za mamonom, a tie druhe, rozvedene a nezamestnane na smetisku spolocnosti.Viem, o com rozpravam, pretoze moju klientelu z velkej casti tvoria zeny duchovne velmi vysoko, no existencne velmi nizko.

Z duchovneho hladiska by sa mal predsa muz postarat o to, aby mala jeho rodina kde byvat a co jest.Vtedy ma zena skutocne moznost pracovat na svojej zenskosti, duchovnej stranke zivota. Muz predsa reprezentuje svetsku stranku.

Nepochybně je odpovědností muže, aby se postaral, aby jeho rodina měla kde bydlet a co jíst. Otázkou je, zda je to jeho povinností z duchovního hlediska, pokud ovšem nezastáváme stanovisko, že vše je nutno posuzovat z duchovního hlediska. Zrovna tak si myslím, že je otázka, zda a za jakých okolností má žena skutečně možnost pracovat na své ženskosti, duchovní stránce. Posuzování okolností pro práci na duchovní stránce bude vždy velmi subjektivní, protože každá žena bude mít jiné představy o podmínkách pro tuto práci, které budou dané kulturou celé společnosti, jíž je součástí, ale zrovna tak i prostředím, ve kterém vyrůstala a žije a neméně tak i našimi genetickými předpoklady a atributy duše, která se inkarnovala. Osobně jsem přesvědčen, že představy jednotlivých žen o podmínkách pro práci na duchovním rozvoji se budou diametrálně lišit, a to nejen kvantitativně, ale i kvalitativně, to znamená nejen například množstvím prostředků, ale i jejich formou.

Kromě toho – což považuji při posuzování tohoto jevu za možná ještě závažnější – je skutečnost, že práci na duchovním rozvoji nelze redukovat na „duchovno“.

V rámci běžného života při našich každodenních aktivitách je mnoho činností (činů i myšlenek a pocitů), které mají vliv na zvyšování či snižování frekvence našich vibrací a tím i na náš duchovní vývoj. Práce na duchovním rozvoji není pouze o meditacích, seminářích či duchovní literatuře.

V této souvislosti připomínám dnes již obecné tvrzení, že u člověka, který běžný život zvládá jen s velkými potížemi, nelze předpokládat, že by bez obtíží zvládal život duchovní. Proto se mi zdá (ve světle tohoto tvrzení) informace o mnoha ženách, které jsou duchovně velmi vysoko a existenčně velmi nízko, jako nepřesná. Asi by bylo vhodné pro názorovou shodu upřesnit si, co si představujeme pod pojmem duchovně velmi vysoko. Osobně neznám žádnou osobu, o které bych měl dojem, že je duchovně vysoko, a která by byla na tom existenčně vyloženě špatně a bylo to nedobrovolné, i když ani žádný dobrovolník mě v tomto okamžiku nenapadá. Tím nechci vylučovat tuto možnost (ostatně téměř jako žádnou možnost), ale zdá se mi nepravděpodobná.

Skuste sa nad tym zamysliet, snad sa nam podari najst cesticku k rieseniu ako navratit harmoniu. Nestaci nas len prosit a cakat ze to pojde bez vas.

Mozno to vyznelo ostro, ja nemam zlost, som iba jedna z mnohych, ktore urobili viac nez mohli a same teraz potrebuju pomoct. Teraz ja za vsetky zeny apelujem na vas muzov, aby ste sa zamysleli nad svojimi moznostami, pomoct nam zenam s harmoniou na Zemi.

Je to nieco ako nasa vyzva k vam - obnovme to, comu sa hovori komunikacia a zaujem o spolocne dielo. Ved nakoniec, ked nebude muzov - nebude zien a naopak. Sme obe pohlavia potrebne rovnakou mierou, len inym sposobom.

Není jednoduché při posuzování tohoto jevu vysvětlovat něco, co se nedá zcela prostě vyjádřit slovy, ale je nutný určitý vhled, který kromě rozumové složky vyžaduje i vcítění se.

I já se v tomto okamžiku snažím o vcítění se do některých lidí, jejichž stav se mi zdá jako nejvýstižnější vyjádřit pojmem „okoralé srdce“. I když v tomto životě naštěstí tento stav nezažívám, tak si na něj z některých minulých životů pamatuji a opravdu s takovými lidmi hluboce soucítím.

Ale na druhou stranu znám ze svého života ženy, jejichž život se opravdu nedá označit jako lehký, ale které přesto celý život byly laskavé, moudré a předávaly ostatním svou lásku, přestože se jejich podmínky pro život nijak nelišily od podmínek popisovaných ve výše uvedeném emailu. Jak si vysvětlit tento zdánlivý rozpor? Věčná otázka spočívající v tom, co by mělo být dříve: zda je nutné, aby se nejdříve změnily podmínky, do nichž jsme se narodili a v nichž žijeme nebo se nejdříve musíme změnit my a tím se zlepší i tyto podmínky.

Pokud vyjdeme z reinkarnační teorie, která odpovídá úrovni poznání, v níž se odehrává tato diskuze, tak se dá zjednodušeně vyjádřit, že podmínky našeho současného života jsme si vytvořili tím, jak jsme žili v našich předchozích životech. A zároveň tím, jak žijeme nyní, si vytváříme podmínky pro naše příští životy. Z toho vyplývá to, co se stále snažím znova a znova zdůrazňovat, že neseme za svá jednání, činy i myšlenky plnou odpovědnost.

Laskavost, soucit, empatie, sounáležitost a láska jsou city a energie, které je možno vyjadřovat a předávat i za podmínek, které nejsou těmto emočním stavům zrovna nakloněny.

Zase se znovu opakuji, ale štěstí je stav duše a ne stav reality, která nás obklopuje. Jsem dokonce toho názoru (a znám mnoho lidí, kteří s tím souhlasí), že je tomu právě naopak a stav našeho vědomí výrazně ovlivňuje realitu kolem nás. Láskyplné ženy (samozřejmě i muži), které milují všechny bytosti, jsou téměř vždy i všemi milovány a ctěny. Jsou to právě tyto ženy, které ovlivňují své okolí jinovou energií. Nečekaly a nečekají, až jim pro to muži vytvoří vhodné podmínky, protože takové jsou nezávisle na podmínkách.

Toto rozhodně není myšleno jako obhajoba mužů a snaha jakkoliv snížit jejich odpovědnost za stav lidské společnosti zde na Zemi. Jestliže však jedním z podstatných problémů Země je disharmonie mužské a ženské energie na Zemi, tak se mi zdá logické, že vyrovnání této disharmonie je především v silách nositelů jinové energie, tj. žen.

To, co považuji za nejdůležitější v první fázi, je uvědomění si této skutečnosti, včetně uvědomění si toho, že jsou ženy – ať už vědomě či nevědomě – ovlivňovány k tomu, aby v sobě ženskou složku a energii víceméně potlačovaly a prosazovaly se mužskou energií. Uvědomme si, jak dalece a téměř všeobecně je v nás neustále vytvářen dojem, že city a emoce jsou překážkou v našem prosazení se v životě a často dokonce i v životě partnerském či rodinném. Jak velmi je rozšířen názor, že ten kdo méně miluje, je méně závislý a tudíž má v partnerském vztahu převahu. Jedná se o zcela zřejmé a možná někdy i záměrné nepochopení toho, co je láska a její záměnu za závislost nebo vztah vlastnictví (míněno vlastnictví partnera). Ten, kdo opravdu miluje, se nebojí, nemá strach z odchodu toho druhého, protože on ví, že toho druhého nevlastní, takže jeho odchodem ho nemůže ztratit.

Téměř každý člověk (nejmenuje-li se např. Obama, ale ani tam bych to úplně nevylučoval) může nabýt dojmu, že nemůže pohnout světem a také sám nemůže. Ale mnoho lidí již s ním pohnout může, zejména když si uvědomí, že mohou a nepodlehnou neustálé masáži médií, že vlastně nemohou, a že jediné, co mohou, je zvolit ve volbách nejmenší z některých nabízených zel.

Nemyslím, že bych ve svých článcích a případných výzvách k práci na sobě a ke změně naší společnosti nějak vynechával muže. Jejich díl odpovědnosti je úplně stejný. Jen jsem vyjádřil myšlenku, že jestliže v současné době je na Zemi disharmonie spočívající v nedostatku jinové energie (či přebytku jangové energie), tak mně připadá přirozené, že rozhodující vliv na harmonizaci energií mohou mít právě nositelky této jinové energie.

Rád používám podobenství, i když následující se může zdát někomu přitažené za vlasy. Jestliže budu přesvědčen o tom, že by bylo vhodné kojit děti co nejdéle, tak budu apelovat na ženy, aby kojily co nejdéle a na muže, aby jim pro to vytvořili podmínky, protože přesvědčovat muže o tom, aby začali kojit, nepovažuji za smysluplné J.

A tak na závěr si dovoluji připomenout závěrečné věty mého původního článku s osobním přesvědčením, že na nich nemusím nic měnit.

Na kolena ženy teď před vámi klekám a trochu smutno je mi, prosím vás, otevřte svá srdce a staňte se opět bohyněmi.

Také prosím muže, co vidí doma služky, otevřte třetí oko a objevíte velekněžky.

Klikaté cesty duchovního rozvoje

16.12.2009

Dostal jsem od jednoho mladého muže (který má pocit, že se ocitl na určité životní křižovatce) dopis s prosbou o radu. A tak jsem psal a psal, až z toho vznikl tento článek.

Je zajímavé, jak mnoho lidí si myslí, že potřebují přípravu v duchovním světě, aby pak obstáli ve světě materiálním. Ale ono je tomu (a nejsou to zdaleka jen moje slova a zkušenosti) právě naopak. Představa, že někdo zvládne duchovní vývoj a přitom nezvládá běžný život, je zrovna tak mylná jako rozšířená. Mnoho lidí problémy v osobním životě přivedly k úniku do světa „duchovního“ a mnozí se nechali nachytat marketingovými pracovníky duchovního byznysu.

Velmi časté jsou rovněž zkušenosti těch, kteří se vzdálili od světského života někam do ústraní nějakého „ašrámu“. Tam se jim vše dařilo skvěle, přijeli nadšeně domů a po měsíci byli se světským životem úplně ve stejných kolejích jako před ašrámem. I moje osobní zkušenost, i když jen s týdenními semináři, je obdobná. První týden po semináři skvělé, druhý týden dobré a další stejné jako dříve. Tím nechci naznačit, že tyto akce nemají smysl, ale jen a pouze to, že bez další vlastní práce nejsou postačující.

Pokusím se to vysvětlit na podobenství.

Chcete-li hrát hokej, musíte se naučit nejdříve bruslit. Hokejku můžete ovládat jako Jágr, ale když neumíte bruslit, tak vám to v ledním hokeji není nic platné.

Pevná vůle v nějaké ze svých forem, bez které se toho většinou v životě nedá tolik dosáhnout, se nedá cvičit v prostředí, kde nejsou pokušení.

Ke změně života je nejdůležitější to první a základní – a to je rozhodnutí.

Učinit rozhodnutí o tom, co chci a pak v sobě hledat překážky i možnosti pro dosažení tohoto cíle.

Zdůrazňuji hledat v sobě a ne v okolním světě. Bohužel mnoho lidí čeká na to, až se vytvoří vhodné podmínky v jejich okolí.

Člověk nemá v životě nikdy dost sil, protože s jeho rostoucí silou roste i „protivník“. Pod pojmem protivník není myšlena fyzická osoba nebo osoby, ale spíše úkol. Moje oblíbené přirovnání ze světa sportu – čím jsem silnější a skáču výše, tím výše si zvedám laťku pro příští skok.

Dále se obávám, že někdy je práce na duchovním vývoji částečně redukována na meditace, duchovní vzdělávání a podobnou činnost, a běžný život jako by s tím nijak zvlášť nesouvisel. To je však velký omyl. Je mnoho lidí, kteří ani nevědí, že nějaké duchovno existuje, a přitom jejich duchovní rozvoj je velmi rychlý. Jestliže se definuje duchovní vývoj jako práce na zvyšování frekvence vibrací, tak všechny činnosti (což jsou i myšlenky) směřující ke zvýšení (zjemnění) vibrací, jsou činnosti podporující duchovní rozvoj a je jasné, že se nejedná pouze o meditace, četbu a školení. V našem běžném životě je mnoho činností a našich emočních vztahů k těmto činnostem (ne-li všechny), které nějakým způsobem ovlivňují frekvenci našich vibrací. Některé činnosti kladně a některé záporně, takže se naopak podílejí na snížení frekvence vibrací. A obávám se, že to je právě věc, která je mnoha hledajícími podceňována a někdy hodně zanedbávána. Nebývá zcela pochopeno, že práce na duchovním rozvoji je více o celodenní koncentraci na to, co dělám a na co a jak myslím, než o večerní meditaci. Při hlubším zamyšlení je to zcela logické. Jak naší představě o osvíceném člověku odpovídá člověk, který mluví sprostě, chová se hrubě a denně se opíjí? Asi moc ne, že? Každý se však chlácholí, že zrovna v jeho vlastní cestě to tak úplně není.

Rovněž si myslím, že je důležité vědět, že život, naše životní situace a náš emoční vztah k těmto situacím probíhá ne lineárně, ale zjednodušeně by se dalo říct jako určitá sinusoida, při které se náš emoční stav na vrcholu sinusoidy nad pomyslnou časovou osou dá nazvat euforií a naopak, pokud je náš emoční stav na spodním vrcholu sinusoidy pod pomyslnou časovou osou, tak je možno jej nazvat depresí. Pokud delší dobu sledujeme svůj život, tak je možno si všimnout cykličnosti těchto stavů, a to jak výkyvů drobných, tak i výkyvů velkých. Dalo by se to vyjádřit i tak, že hlavní sinusoida není tvořena relativně rovnou čarou, ale opět určitou sinusoidou, což je znázorněno na obrázku. Nepravidelnost jednotlivých křivek není dána nešikovností tvůrce obrázku, ale vyjadřuje nepravidelnost sinusoidy našich nálad v běžném životě.

Za velmi důležitý považuji rovněž náš emoční přístup k naší pozici na pomyslné sinusoidě života. Mnoho lidí dělá zásadní chybu v tom, že když se pohybují v těch dolních patrech svého emočního stavu, tak mají tendenci zevšeobecňovat za prvé v tom smyslu, že je všechno špatně (pokud možno celý svět) a za druhé v tom smyslu, že už to nikdy lepší nebude a jejich emoční stav blížící se depresi či nesoucí již označení deprese bude setrvalý. A to přesto, že již mnohokráte ve svém životě zažili, že po tzv. depresivním období přišlo zase tzv. období euforie. Jsou lidé, kteří dokážou touto změnou projít několikrát za den, a přesto se v okamžiku tzv. deprese stávají „celoživotními“ pesimisty.

Práce na sobě je hodně o kontrole sebe sama a svých myšlenek. Při dostatečné koncentraci pozornosti je možno si uvědomit, co se děje a říct si: „Pozor, jsem na spodní úvrati své sinusoidy.“ a vyvodit z toho i příslušné závěry. Doporučuji hlavně se soustředit na dvě myšlenky. Za prvé na myšlenku, že když jsem na dně, tak cesta vede jen vzhůru a bude zase lépe, což už samo o sobě může náš emoční stav zlepšit. Za druhé, což považuji za neméně podstatné, koncentrovat se plně na to, abych tuto svoji špatnou emoční situaci co nejméně a pokud možno vůbec nepřenášel na druhé bytosti, což se děje takřka vždy odčerpáváním jejich energie pro doplnění chybějící energie vlastní.

Při dlouhodobější práci s koncentrací na tyto dvě myšlenky je velmi pravděpodobné, pokud se nejedná o patologické depresivní stavy (ale možná i v těchto případech), že spodní úvratě našich emočních stavů nebudou dosahovat takových hloubek jako dříve.

Cílem duchovního vývoje však nemůže být pouze zmírňování negativních emočních stavů. Proto – převedeno do určitého geometrického vyjádření – by se měl průběh našich životních situací a emočních vztahů k těmto situacím podobat spíše spirále sestávající ze spirály sestávající ze spirály než sinusoidě sestávající ze sinusoidy. (Kdyby někdo ze čtenářů dokázal graficky zpracovat spirálu složenu ze spirály, obdobně jako je to výše u sinusoidy, velmi bych to přivítal.)

Bohužel (a podílejí se na tom dlouhodobé mediální manipulace) se většina lidí k práci na sobě dostává právě skrze nemoci či jiné nepříznivé situace, které je „donutí“ (někoho ani to ne) k zamyšlení nad nemocemi či jinými nepříznivými situacemi, jejich příčinami, nad životem a nad sebou. Tito lidé pak začnou hledat jiné cesty a formy svého soužití se sebou samými. Přitom je nutno nezapomínat na to, že tyto nemoci a nepříznivé životní situace si tvoříme sami (možná přesněji naše overego) právě proto, aby nás to přivedlo k probouzení. Pokud někdo pochopí tato upozornění osudu již v mladém věku a začne na sobě pracovat, je to opravdu vynikající a pro něj velmi nadějné. Jen se musí (ostatně jako všichni bez ohledu na věk) vypořádat s nástrahami, které na této cestě pro většinu lidí bezesporu leží. Je však nemálo lidí, kteří stále nechápou a „osud“ pak musí někdy patřičně přitvrdit.

Ideální je dát se na cestu bez tlaku životních situací, z touhy po poznání, po osobním rozvoji, protože je možné si do určité míry ušetřit nejen utrpení, ale i čas, který se ztrácí při řešení životních situací či nemocí, které by nenastaly, kdybychom se vydali na cestu dříve než až po „výstrahách osudu“.

Pokud je v životě něco, co za to stojí, tak je k tomu zapotřebí práce. Bez práce není nic, co by za to stálo, protože to, co za to stojí, je právě ta práce.

Na problémech cizích lidí se učíme daleko méně bolestně, ale zároveň s daleko menší účinností.

Po vydání se na cestu je dalším, a to neméně důležitým bodem – výběr cesty. Není jediná správná cesta a už vůbec ne jediná správná cesta pro všechny. Každý z nás je zcela specifický jedinec lišící se od druhých, a proto je pro každého vhodné a vyhovující něco jiného. Důležitou roli samozřejmě hraje to, jakou práci jsme na svém osobním rozvoji vykonali v tzv. minulých životech. Něčí postup v tomto životě se může jevit velmi snadný a rychlý, ale může to pramenit (a většinou pramení) z toho, co si dotyčný odpracoval již dříve. Z tohoto důvodu ani žádnou obecnou radu neuvádím, protože cest je tolik, kolik je lidí. Mohu pouze uvést, na co si je – podle mého mínění – nutno dát pozor.

Jednu základní věc jsem již uvedl výše. Není dobré (a snad ani možné) dělat jakousi dělící hranici mezi běžným životem a duchovnem, protože tato hranice neexistuje.

Další z věcí, které považuji za základní a s předcházejícím bodem úzce související, je nebezpečí, že dojde k záměně prostředku za cíl. Cílem přestane být duchovní vývoj a stanou se jím prostředky napomáhající k duchovnímu rozvoji. Pro část z těchto jevů, která nepokrývá celou množinu cest, se používá název duchovní turistika, kdy se hledající koncentruje na absolvování co největšího množství různých a někdy i hrůzných kurzů, seminářů a přednášek a zcela pak zapomene, že základní práce, kterou musí vykonat, se nemůže odehrát jinde než v jeho nitru. Kvůli koncentraci na všechny možné akce mu již nezbude čas ani síly na vlastní práci se sebou samým.

Mnoho lidí si vytváří drogovou závislost na duchovní cestě a jakákoliv závislost je překážkou duchovního rozvoje.

Tato informace v žádném případě nemá vést k závěru, že všechny citované akce jsou nesmyslné. Naopak – některé semináře, přednášky, případně literatura jsou vynikající a spoustě lidí, mezi které se řadím, neuvěřitelně pomohly. Nemohou však nikdy nahradit vlastní práci.

V neposlední řadě je nutné si neustále uvědomovat, že se při práci na duchovním rozvoji jedná o běh na dlouhou trať a čím jsme k ní přistoupili později a čím byly „rány osudu“, které nás na cestu přivedly tvrdší, tím delší cestu je také nutno předpokládat.

Na druhé straně jsem osobně přesvědčen, že v současné době jsou pro tuto práci zcela mimořádné podmínky a je možno dosáhnout výsledků v dobách neuvěřitelně krátkých ve srovnání s dobou nejen před 50 ale i 20 lety.

Interview s vlastní duší

29.12.2009

Pro účely tohoto článku či spíše povídky pominu, kdo či co je tím „skutečným“ já a budu považovat své ego za já.

Myslíme si, že o sobě víme vše, ale občas není nic tak vzdálenějšího pravdě. Co však víme nebo tušíme o své duši? Napadlo mě, proč se jí vlastně nezeptat. A tak vzniklo následující interview. Prosím berte ho spíše jako povídku s nadsázkou a ne doslovně jako rozhovor autora s jeho vlastní duší.

Nadále Ego – E: a Duše – D:

E: Interview s vlastní duší, to je hezký název, ne?

D: Jak to s vlastní duší, to vypadá, jako když ty mě vlastníš, ale tak to přeci není. Nemělo by se to jmenovat spíše rozhovor duše s vlastním egem?

E: To by tak dobře nevypadalo. I duchovno je o marketingu. Název přitahuje nebo také ne. K čemu jsou zajímavé informace, když je nikdo nečte? Také je k tomu možno přistoupit i z jiného pohledu. Otrok je vlastněn otrokářem a také může říkat: „To je můj otrokář.“

D: Tak dobře, nechám ty drobné světské věci na tobě. Ty budeš dělat takové ty podružnosti jako jak žít, jak milovat, jak pracovat na svém duchovním vývoji a já ty velké věci, jako co je bůh, jak funguje čas apod.

E: Já jsem si myslel, že mi diktuješ vše.

D: Tak částečně ano, ale pojďme k věci.

E: Tak prosím, jsi připravena?

D: Jsem připravena. To už říkal Werich.

E: Tak čím bychom začali?

D: Zkus to od začátku.

E: Jak jsi vznikla nebo byla stvořena?

D: No až tak daleko jsem to nemyslela, raději bych zůstala zde ve 3D a v rozumném dosahu času a prostoru.

E: Dobře, tak kdy a proč jsi přišla na Zemi?

D: To lidské lpění na lineárním času je někdy skutečně problém. Lineární čas neexistuje. Prostě jsem přišla do takového časoprostoru Země, kde se mimo jiné vyskytuje i tato inkarnace a ty. Jedná se o jakousi sumu inkarnací, které jsou všechny současně a nedá se to jednoduše vyjádřit jako časová souslednost.

E: Počkej, chceš říct, že jsi současně inkarnována do více bodů časoprostoru?

D: Samozřejmě.

E: Takže nyní existují jakási má bratrská já a ty jsi ve všech obsažena?

D: Tak nějak by se to dalo vyjádřit, aby to bylo pro tebe srozumitelné. Tyto inkarnace z tvého vnímání lineárního času mají časovou souslednost, ale kauzální příčinnost není zcela v souladu s touto sousledností.

E: Odpovědi se týkají filosofie času a jsou sice zajímavé, ale o tobě jsem se nedozvěděl nic.

D: Tak pokládej správné otázky a budeš dostávat správné odpovědi.

E: Zkusím to, ale jestli zase skončíme u filozofie, tak půjdu raději dělat interview se svým tělem. Proč sis vybrala Zemi k inkarnacím?

D: To je zajímavá otázka, ale odpověď je relativně jednoduchá. Protože Země je úžasné „místo“. Slovo místo je v uvozovkách, protože nenacházím vhodný název v lidštině pro nějaký konkrétní bod virtuální reality či Teoverza. Jsem něco jako informholik – závislá na poznání a zde se dá získat neuvěřitelné množství informací. Těch dějů, druhů bytostí a myšlenkových forem, které se zde dají poznat! To se jinde nachází obtížně. A tahle inkarnace, to je opravdu blaho pro informholika.

E: Takže ty se neinkarnuješ kvůli svému vývoji, jak je možné se všude dočíst?

D: Jaký vývoj, když lineární čas neexistuje? Jsem všechny vývojové formy současně, jsem dokonalost sama.

E: Mám pocit, že ať se ptám na co chci, vždy skončíme u odpovědí, které jsou na pokraji srozumitelnosti.

D: Jen aby ses nedivil při interview s tělem, že to bude podobné.

E: Zkusím to trochu jinak. Jaký máš vztah ke svým inkarnacím?

D: Asi jako herec ke svým rolím. Jdu si zahrát a poznat sebe a tím i Svět a Svět a tím i sebe.

E: Máš k jednotlivým rolím rozdílné vztahy?

D: Tak určitě. Všímáš si, jak odpovídám jako správný současný intervjůk? Jsou role úžasné, ale také jsou role nic moc, které jsem vzít musela, abych si mohla zahrát ty úžasné.

E: Jak se pozná úžasná role? Něco jako role šťastného nebo osvíceného člověka?

D: Ale vůbec ne, to je pohled ega. Nejkrásnější jsou role, kde se pořád něco děje. Čím více změn a pohybu, tím zajímavější.

E: Co když tě v roli upalují nebo pohřbívají za živa?

D: Znám sice lepší věci, ale taky je to zajímavé.

E: Nejsi masochista?

D: To víš, že jsem. Ale také sadista, cholerik, melancholik, sangvinik, flegmatik, hysterik, schizofrenik, osvícený a mnoho dalších verzí lidské bytosti a jejich vlastností.

E: A co zvíře?

D: Nějak se mi tady na Zemi nic takového nevybavuje.

E: Můžeš mi sdělit nějaké mimozemské inkarnace, ale aby to pro mě mělo nějakou informační hodnotu?

D: V téhle Galaxii toho tak moc mimo Zem není, ale v galaxii, které říkáte Andromeda, tam toho je daleko víc než tady. Hlavně se neptej zase na nějaké časové souvztažnosti, to už v této souvislosti nemá smysl vůbec.

E: Byla jsi vždycky humanoid?

D: Vždyť jsem říkala, že jsem informholik. Takové role reptiloida nebo mravencoida jsou také moc zajímavé.

E: Měl jsem pocit, že si na reptíky moc nepotrpíme?

D: Nemůžeš mě zaměňovat s rolí, mě zajímá vše.

E: Tak se raději vrátíme na Zem. Jak se ti zamlouvá současná role, tedy jaksi já?

D: Krásná role, opravdu krásná role, pořád se něco děje, nějaké napětí a ta úžasná doba plná změn a zvratů. To taky mám inkarnace, kde se toho za tři životy stane méně než tady za tři roky.

E: Takže spokojenost?

D: Ano, až na ty tvoje tendence snažit se mě do role plně vtáhnout, ale to dělají všechna ega.

E: Já že se tě snažím vtáhnout do role?

D: Neustále. Stále musím být ve střehu, jinak mě role pohltí a já zapomenu, že hraju a kdo vlastně jsem a zcela se s tebou ztotožním.

E: Ale to se mně líbí, když jsem tak strhující, že mě žiješ.

D: Tobě ano, ale mně ne, protože to přestávám být já a stávám se tebou, což může mít a většinou mívá i účinky v jiných inkarnacích. Kromě toho při ztrátě vědomí sebe a ztotožnění s rolí, jejíž součástí je utrpení, může dojít k určitému narušení mého energeticko-informačního „těla“. Zase to musíme dát do uvozovek, protože neexistuje vhodný výraz v lidštině.

E: Říkala jsi, že jsi dokonalost sama…

D: Dokonalost sama obsahuje dokonalost v potenciálu realizace všech možností, tj. i určitého sebepoškození.

E: A dá se to léčit?

D: Dokonalost sama obsahuje i možnost léčby sebe sama.

E: To už na mě začíná být nějak moc abstraktní. A co takhle možnost sebedestrukce?

D: Energii ani informaci není možno zničit a já nejsem nic jiného.

E: Tak to jsem si oddechl. Zánik herce by znamenal i zánik role. Nebo vlastně to je také zajímavá otázka. Může roli dohrát i nějaká jiná duše?

D: Výjimečně může.

E: Pozná to ego?

D: Ego ne, ego je role, ale mohou to poznat okolní duše.

E: Proč sis vybrala právě tuto roli?

D: Zajímavá role v úžasné době plné změn. A taky nelze zapomenout, že vhodných rolí pro tuto dobu byl omezený počet. Teď se sem snaží nacpat kdekdo. Proč si myslíš, že je taková populační exploze na Zemi? Kromě toho nemohu vzít jen tak každou roli. Některé jsou mimo rozsah mého vibračního potenciálu pro tuto dobu, směrem nahoru i dolů.

E: Připravovala ses nějak na tuto roli?

D: Jako vždy.

E: A to je?

D: Nic zvlášť zajímavého. Přečíst scénář, udělat nějaké úpravy, případně ladit s ostatními.

E: Nezávidíš jiným duším některé role?

D: Ne, čím jsem byl, tím jsem byl rád. Pardon ráda.

E: Aha, tak teď už chápu, co tím Neruda myslel. Jen jsem netušil, že věřil na reinkarnace. Hraješ raději v komedii nebo tragédii?

D: V tragikomedii, tam je více informací. Ale to je v podstatě většina rolí.

E: Nemáš chuť si teď zahrát jinou roli?

D: Ale já hraju dost her najednou na to, abych se v jedné roli poohlížela po jiné.

E: A co režisér?

D: Sám veliký? Někdy nadávám, někdy děkuju, jako na divadle.

E: Píšeš si také někdy sama scénář?

D: To mě baví nejvíc. Problém je, že nejsem jediná a pak z toho někdy vyleze úžasný mišmaš, takže režisér má co dělat, aby z toho udělal jednu hru. Když to nejde, tak jich udělá několik.

E: Co spoluúčinkující?

D: To je obdobné jako s výběrem role. Do určité míry musíš brát to, co je. Ale věděla jsem, do čeho jdu a tak si nestěžuji. Jen mně občas vadí, že zapomínají na to, že hrají roli a pak mohou být nebezpeční.

E: Proč si do role nenapíšeš, že bys jim to řekla?

D: Občas se snažím, ale většina se do role vžije tak, že nevidí a neslyší, případně odmítá vidět a slyšet. Někteří jsou na své roli doslova závislí jako na droze. Zkus feťákovi brát drogu a uvidíš jak je nebezpečný.

E: Co diváci?

D: V podstatě nejsou. Všichni jsou herci a skoro každý vnímá jen sebe. Jen tam nahoře po skončení divadla si to hodnotíme. Někdy je to smutné a někdy legrace, když se tak zpětně hodnotíme, jak jsme se ztotožnili s rolí.

E: Jakou roli chystáš příště? Tedy „příště“ v uvozovkách, roli pro paralelní příští život.

D: Tak rád bych to tu nějak dotáhl do konce, ale uvidíme, co se povede, aby bylo kam se inkarnovat. NWO nebo postkatastrofická Země mě neláká. Toho už jsem si užil dost.

E: Máš ty nějaký dotaz ke mně?

D: Ne, o tobě vím vše.

E: Tak děkuji a doufám, že zaujmeš mé čtenáře.

D: Promiň, ale to je jen tvůj problém.

E: Mohu zase někdy položit pár otázek?

D: Ty vždycky.

E: Tak sbohem.

D: S kým? Aha, tak s ním taky.

Přeji nám všem do nového roku 2010, který bude pravděpodobně minimálně stejně bouřlivý jako rok 2009 a zřejmě bude rozhodující, hodně štěstí jako stavu duše i hodně štěstí jako jevů, událostí a stavů tzv. objektivní reality nás obklopující. Oba tyto stavy se navzájem ovlivňují a podmiňují, ale já věřím, že stav našich duší (našeho vědomí) je pro naši budoucnost rozhodující.

Tři základní druhy cest duchovního rozvoje

08.01.2010

Čeká nás zřejmě rozhodující rok 2010. Pro jeho průběh i výsledky bude důležitý stav vědomí každého z nás i vědomí lidstva jako celku. Velmi zjednodušeně by se to dalo vyjádřit tak, že důležité bude vědomí rozhodující části lidstva. Proto práci na zvyšování frekvence vibrací věnuji ve svých článcích tolik prostoru a i tento článek, který navazuje na článek „Klikaté cesty duchovního rozvoje“ je s tímto tématem spjat.

Pro názornost se snažím některé myšlenky předkládat ve zjednodušujících schématech. Je nutno takto k nim přistupovat a není možno určité strukturované členění a případně jejich hierarchické uspořádání brát jako nějaké dogma, protože hranice mezi jednotlivými kategoriemi bývají velmi mlhavé a často dochází k prolínání jejich jednotlivých obsahů a jejich vzájemnému ovlivňování. Proto není vhodné je vnímat například jako protiklady.

Popisů toho, co to je duchovno a duchovní cesta, je nepochybně mnoho a bylo by problematické říkat o některém z nich, že je pravdivý či správný, ale přeci jen je nutno, pokud chceme nějaký pojem používat, uvést alespoň přibližnou definici.

Mně osobně se zdá nejpoužitelnější ta, která říká, že duchovní cesta (duchovní vývoj) je cesta směřující ke zvyšování frekvence vibrací vědomí. Zdá se mi, že tato definice postihuje širokou škálu případů a možná, že i případy všechny.

Pro názornost je možné si představit kopec, na který vede několik cest. Ten kopec však nestoupá rovnoměrně, ale stupňovitě, což znázorňuje i určité stupně dosaženého vývoje. Tyto stupně představují jakési mezníky, kdy obrazně řečeno dochází k proměně stále se navyšující kvantity v novou kvalitu – vyšší duchovní úroveň. Je to velmi obdobné tomu, co známe z běžného života a říká se tomu vývoj ve skocích. Dobře je možné to pozorovat při výuce a názorným příkladem je třeba plavání. Když sledujete děti, jak se učí plavat, tak vidíte, že dělají stále nové a nové pokroky, ale stále se tomu nedá říkat plavání. Pak najednou během velmi krátkého časového úseku – často během dne – se to rychle změní a od tohoto dne již dítě umí vždy plavat.

To podobenství se stupňovitým kopcem má kromě skokovosti vývoje ještě jednu zajímavost, která spočívá v tom, že vzhledem k profilu kopce a našemu zornému úhlu nevidíme nikdy vrchol a vidíme pouze nejbližší stupeň a to, co je dále, jen tušíme či odhadujeme. Zrovna tak většina těch, kteří něco tuší o duchovním vývoji (a že jich bohužel zase není tolik), přibližně tuší i to, jak by mohla vypadat nejbližší úroveň, ale o tom, co by mohlo být dále (či přesněji řečeno výše), nemají téměř žádné představy a mnozí si dokonce myslí, že to, co vidí, je už skutečný vrchol. Nic není vzdálenější pravdě. To se však většina dozví teprve tehdy, až se na tuto nejbližší „náhorní planinu“ vyšplhají.

Samostatnou kapitolou by byly představy o tom, jak vypadá či by měla vypadat tato naše nejbližší vyšší úroveň, ke které jednotliví lidé a snad i lidstvo nyní směřuje. Těchto představ nyní koluje na internetu mnoho z různých (a obávám se někdy i hrůzných) zdrojů, včetně účelově manipulujících. Většinou se jedná o channelingové zdroje a autory bývají rozmanité bytosti, od archandělů, přes nanebevstoupené mistry až po „obyčejné“ mimozemšťany a rozdíly mezi těmito vizemi jsou obrovské. Považuji se za téměř bezbřehého optimistu, ale názor, že tím nejbližším stupněm pro nás je přeměna v jakési supermany, polobohy či bytosti vyšších dimenzí, nesdílím. Tyto vize však nejsou předmětem tohoto článku, protože předmětem tohoto článku je cesta.

Následující obrázek je grafickým vyjádřením výše uvedeného podobenství o „cestě nahoru“.

Veličina na ose x znázorňuje stoupající frekvenci vibrací (frekvence stoupají z obou stran směrem k ose y) s tím, že při dosažení osy y, což v našem případě znamená dosažení vrcholu „kopce“ je frekvence vibrací nekonečná – stav „božství“.

Veličina na ose y znázorňuje množství vykonané práce nebo také je možno si pod touto veličinou představovat čas s tím, že v nejvyšším bodě kopce se tato veličina rovněž bude blížit či bude rovna nekonečnu.

Pro lepší názornost je cesta v následujícím obrázku vyjádřena pouze grafem (cesta = sinusoida).

Z tohoto modelu je možno názorně pochopit to, že po dosažení určité úrovně dochází i při relativně malém množství vykonané práce či v relativně krátké době (malému posunu na ose y) ke skokovému nárůstu frekvence vibrací (velkému posunu na ose x) i to, že z každé úrovně je vidět vždy pouze úroveň nejbližší.

Další obrázek znázorňuje více cest vedoucích k vrcholu.

Tento obrázek graficky vyjadřuje (i když ve velmi zjednodušené podobě) různost cest vedoucích na vrchol kopce a je z něj názorně patrné, jak se vzrůstající frekvencí vibrací se k sobě cesty přibližují a těsně pod vrcholem zcela splývají. Upozorňuji znovu, že se jedná o silné zjednodušení a o názorný model, protože skutečnost je nepoměrně složitější a rozmanitější, ale to je již zcela mimo mé grafické možnosti a pravděpodobně nejen moje.

Ve skutečnosti cesta neplyne po plynulých obloucích, ale tyto zdánlivě plynulé křivky se opět skládají z jakési sinusoidy (podobné sinusoidě hlavní – fraktálové uspořádání) a rovněž není ani zcela přímá, ale také se často klikatí dle „osudu“ každého konkrétního jedince. Klikatou sinusoidu skládající se ze sinusoidy si umím představit, ale bohužel ne již graficky vyjádřit. Ta nepravidelnost mívá za následek, že zvolení jedné cesty může v první fázi znamenat rychlejší postup než při zvolení cesty jiné, což se však zase v dalších fázích vyrovnává následným zpomalením a stále je nutno brát do úvahy nekonečnou rozmanitost jednotlivých cest.

V rámci značného zjednodušení a zjednodušující kategorizace jsem se pokusil zredukovat nekonečně mnoho forem a podob cest na tři základní druhy. Pojmenoval jsem je cesta poznání, cesta lásky a cesta síly. Tyto tři cesty jsou si zcela rovnocenné a nejsou vůči sobě v žádném hierarchickém postavení. Přepokládám, že cesta poznání a cesta lásky nepotřebují žádný zvláštní výklad k tomu, aby víceméně každý pochopil, co je jejich základní náplní, a tak pouze připomenu, že cesta poznání není pouze o knihách, přednáškách či seminářích a zrovna tak cesta lásky není pouze o lásce k osobám blízkým. Více jsem se těmto tématům věnoval v minulých (relativně nedávných) článcích, a proto je zde nebudu podrobně rozvádět.

Co však považuji za nutné rozvést je to, co si představit pod pojmem cesta síly. Rozhodně není míněna síla fyzická. Jedná se o určité síly a schopnosti, které nejsou vlastní většině lidí (i když situace se nyní poměrně rychle mění) a pro něž by se snad dalo použít označení parapsychické síly a jsou jimi například jasnovidectví, vidění aury, telepatie, léčitelství, různé druhy senzibility, telekineze, materializace, levitace apod., přičemž u jednotlivých lidí se tyto síly projevují většinou v různých kombinacích. Přibližně se dají tyto síly definovat jako schopnosti mimosmyslového získávání informací a mimosmyslového (mentálního) ovlivňování reality.

Při zkoumání této problematiky jsem došel k závěru (samozřejmě jako vždy připouštím jeho omylnost), že druh cesty si vybíráme pro konkrétní inkarnaci a možná dokonce i pro určitou skupinu inkarnací. Ačkoliv se mi zdá, že slovo „archetypální“ je nadměrně používané a ne vždy ve vhodných případech, tak se tomu v daném bodě neubráním. Výběr druhu cesty duchovního rozvoje je jakýsi archetypální rituál znázorněný Homérem v Paridově soudu, kdy Paris dostává na výběr moudrost (Pallas Athéna), lásku (Afrodita) a sílu (Héra). Paris si vybírá lásku s tím, že dochází ke klasickému nepochopení toho, co láska skutečně je, k její redukci na lásku mezi mužem a ženou a s tím spojenou tragédií mnoha lidí. Nic nového pod sluncem v dobách následujících, ale s vysokou pravděpodobností i v dobách předcházejících.

Každá z uvedených cest má své příznivce a obhájce (zejména z řad těch, kteří po konkrétní cestě jdou) a každá má své přednosti a úskalí. Optimální jako vždy je syntéza všech tří cest, což však není tak jednoduché, jak se na první pohled zdá a pokud se to někomu daří, je to s velkou pravděpodobností znakem jeho pokročilosti. Nejbojovnějšími obhájci své cesty jako cesty jediné a postačující se mi dle projevů (zejména na internetu) jeví zastánci cesty lásky (prosím v žádném případě nezaměňovat s tzv. pravdo-láskaři). Moje osobní přesvědčení je takové, že nejvhodnější je komplexní přístup.

Použiji opět své oblíbené přirovnání ke sportu, tentokráte pro změnu ke skoku do výšky. Co potřebuje skokan do výšky k dosažení svého cíle – překonání laťky v určité výšce? Zjednodušeně řečeno tři složky – sílu (možno pod to zahrnout rychlost a odraz), styl a mentální složku – sebevědomí. Pokud některé z těchto složek není věnována patřičná pozornost, popř. chybí, není možno pomýšlet na vrchol a myslím, že není nutné to nějak zvlášť rozvádět.

Považuji za vhodné se zmínit o výhodách a úskalích jednotlivých cest, i když se pravděpodobně zdají poměrně zřejmé.

Cesta poznání má určitou výhodu v tom, že pokud se jedná o poznání, které není manipulované a deformované (což zdaleka není tak jednoduché a zřejmé), je jeho součástí i informace o úskalích této cesty a nutnosti komplexnosti rozvoje.

Úskalí této cesty se dá možná nejlépe vyjádřit větou: „Když tomu rozumím, nemusím to milovat“. Jedná se o nepochopení (možná přesněji o necítění) toho, že láska je atribut boha. Výsledkem jednostrannosti této cesty bývají jedinci emočně chladní, bez schopnosti empatie a lásky, pohlížející na své okolí svrchu z výšin svého poznání a z toho plynoucí nezájem o pomoc a práci pro druhé. Bývají to lidé někdy vysoce intelektuálně vyspělí, ale ne moudří.

Cesta lásky má výhodu v tom, že je relativně nejjednodušší, protože nevyžaduje ani zvláštní schopnosti či inteligenci a ani zdánlivě žádnou zvláštní práci. Další výhodou je to, že v případě přílišné jednostrannosti cesty a nepochopení její komplexnosti, ve velké většině případů nepůsobí (na rozdíl od druhých dvou cest) utrpení ostatním lidem a kromě toho, že adept na své cestě příliš nepostoupí, nehrozí mu zhoršení „karmického zatížení“ (do uvozovek jsem tento pojem dal z toho důvodů, že jej raději nepoužívám pro jeho nepřesnost a zde jsem ho použil kvůli zjednodušení).

Úskalí této cesty se dá možná nejlépe vyjádřit větou: „Když miluji, tak tomu nemusím rozumět“. Jedná se o nepochopení (možná přesněji o nevnímání) toho, že láska je atribut boha, ale není bohem. Nechápou plně, že boha nelze omezit, protože bůh je vše, tedy i to, co láska není a pro chápání bytí v jeho celistvosti je toto poznání nezbytné.

Cesta síly má výhodu v tom, že cestu relativně ulehčuje a často (zejména je-li doplněna určitým poznáním) ulehčuje i život ve společnosti. Ne vždy, obzvláště pokud se dotyčný vyskytuje ve společnosti, která těmto silám není z jakéhokoliv důvodu nakloněna. Tato cesta může také usnadnit poznání, protože umožňuje mimosmyslové přijímání informací, případně to smyslové zkvalitňuje (například tzv. fotografická paměť, která dle mého názoru do této oblasti rovněž patří).

Velkým úskalím této cesty je nebezpečí zneužití těchto sil (nejtypičtější případ je magie) a pokušení k jejich zneužití je vystaven pravděpodobně každý. Pády z výšin této cesty bývají velké a těžké, protože zneužití má téměř vždy za následek utrpení druhých. Proto je u této cesty takřka nezbytností doplňovat ji o lásku (abychom neubližovali vědomě) a o poznání (abychom neubližovali nevědomě). Nebezpečím je pocit, že nepotřebuji boha pro své pojetí bytí.

Základním hlediskem při posuzování postupu jedince, po kterékoliv z těchto cest, je to, zda je cesta využívána ke službě nebo zneužívána k ovládání.

Při přibližování se k vrcholu se tyto tři cesty sbíhají. Kdo jde cestou lásky, objeví poznání, kdo jde cestou poznání, objeví lásku. Kdo objeví lásku a poznání, objeví i síly, což neznamená, že je musí začít používat. Kdo jde cestou síly, objeví lásku a poznání. Pokud v určité fázi nedojde ke komplexnosti všech tří cest, vývoj ustrne nebo se výrazně zpomalí.

Umění žít a milovat

03.01.2010

To, co je pro náš život nejdůležitější (z pohledu jedné úrovně poznání), tj. umění žít a milovat tak, abychom procházeli životem šťastně a prožili ho tvořivým a harmonickým způsobem, se neučí na žádné škole.

Na otázku „proč?“ je snadná odpověď. Ti, kteří rozhodují o tom, co a jak se ve školách bude učit, nemají zájem na tom, aby obyčejní lidé žili šťastně a harmonicky. Jejich zájmem je vychovat pracovité, poslušné a přiměřeně inteligentní občany vhodně zapadající do konzumní společnosti, občany, kteří si nekladou zbytečné otázky a pod pojmem štěstí vidí pouze zdraví a materiální statky.

Bohužel dost často ani naši rodiče nebyli těmi pravými učiteli v umění tohoto druhu, což jim nelze vyčítat, protože ani oni nebyli v tomto umění vzděláváni.

Mnoho lidí si možná myslí, že žít a milovat umí, ale jsou se svým životem doopravdy spokojeni?

Každému musí být jasné, že samotné téma je minimálně na knihu, ne-li na knih několik (a také jich už stovky či tisíce napsány byly), takže se bude v tomto článku jednat spíše o některé postřehy a úvahy, či zdůraznění některých aspektů tématu.

Zajímavé je, že již slovo umění je možno v těchto souvislostech vykládat dvojím způsobem. Za prvé jako podstatné jméno slovesné odvozené od slovesa umět, tj. vyjadřující dovednost či znalost určitých činností a za druhé ve smyslu, v jakém je toto slovo běžně používáno, tj. jako tvůrčí činnost v mnoha oblastech lidských aktivit. Myslím, že oba významy tohoto slova hrají ve spojení se slovy žít a milovat podstatnou roli a je obtížné stanovit, který význam hraje roli větší. Pro zvládnutí umění žít a milovat jsou jisté znalosti a dovednosti, ale i tvůrčí přístup stejnou měrou nezbytné.

Přestože se umění žít od umění milovat nedá dost dobře oddělit, pro názornost určité rozdělení provedu a v první fázi se budu věnovat umění žít.

Umění žít

Zdá se, že žít umí každý, jinak by již nebyl mezi živými, ale je to obdobné jako s každým jiným uměním. Například se dá říct, že každý umí malovat, otázka je však jak a jak se to líbí jemu a ostatním. V umění obecně je výsledek – až na nepatrné výjimky – závislý na dvou základních složkách, a to na talentu a na učení. Pokud je některá z těchto složek na nižší úrovni, je na nižší úrovni i výsledný efekt. Ten, kdo má méně talentu, musí více dřít a ten, kdo má talentu hodně a nepracuje s ním, dosahuje jen průměrných výsledků. Velmi podobně je tomu i s uměním žít.

Abychom mohli toto téma dále rozvíjet, je nutné si definovat, co je umění žít v tomto pojetí. Možná je snazší definovat to, co jím není. Zjednodušeně řečeno: není tím míněno mít úspěch v běžně používaném slova smyslu, tj. kariéra a peníze a není tím míněno života si užívat.

Mnoho definic má své problematické aspekty a u definice umění žít je to ještě pravděpodobnější než u jiných, ale vyjadřuji zde svůj názor.

Umění žít je umění být harmonickou a šťastnou bytostí, která vědomě a pokud možno ani nevědomě neubližuje sobě ani jiným bytostem, ale naopak pomáhá i ostatním být šťastnými a harmonickými bytostmi.

To, co považuji v této souvislosti za velmi důležité, je uvědomit si, že štěstí člověka nespočívá ve stavu vnější objektivní reality, která člověka obklopuje, ale že štěstí je stav duše.

Většina lidí, kteří patří mezi ty, které můžeme označit jako bytosti šťastné a laskavé k ostatním bytostem a které šíří kolem sebe dobrou náladu a pozitivní energii, nebývají lidé překypující majetkem a finančními prostředky nebo dokonce mocí. Určitě všichni ze svého okolí znáte případy lidí, kteří z vašeho pohledu mají vše (krásu, inteligenci, peníze) a přesto nejsou šťastni a znáte i lidi, kterým se tohoto nedostává, a přesto jsou šťastni. Rozhodně tím nechci říct, že peníze jsou překážkou štěstí, ale nejsou jeho zárukou. Výhodou peněz při jejich správném užívání je určitá nezávislost a tím i svoboda.

Co považuji za velmi důležité je to, že ti, kteří se nenarodili s přemírou talentu a obklopeni optimálním prostředím, mají téměř vždy reálnou šanci se umění žít naučit. Podmínkou jsou dvě základní věci. Tou první je alespoň minimální znalost toho, co je umění žít a jak se tomu lze naučit a druhou je touha a vůle se tomu naučit.

Opakuji ještě jednou, že štěstí je stav duše a proto je nutné pracovat tak, aby se do tohoto stavu dostala. Bohužel musíme očekávat, že ne všichni kolem nás budou mít stejný řebříček hodnot a porozumění pro tuto naši práci. Ti, na jejichž žebříčku hodnot je majetek a vůbec hmotný život na prvním místě, pravděpodobně nebudou mít problém s tím, aby při dosahování svého „úspěchu“ ubližovali druhým. Přesto si neumím představit, že by někdo mohl být opravdu dlouhodobě šťastný (ve smyslu výše uvedeném) s tím, že tohoto štěstí dosáhl utrpením druhých.

To, co nám běžně komplikuje život, je neustálé vytváření iluze nedostatku, vytváření strachu a glorifikace utrpení.

Považuji za velmi podstatné uvědomit si to, že jsme dlouhodobě manipulování dvěma iluzemi, a to iluzí nedostatku, iluzí, že smrtí vše končí, tj. strachem z nedostatku a strachem ze smrti.

Tím, že na nás stále přímo, či podprahově působí média tak, že je mnoho věcí, které nemáme a které nám chybí ke štěstí, je v nás neustále probouzen pocit, že bychom dosáhli štěstí, kdybychom některé z těchto věcí vlastnili. Druhý způsob, jak nás vmanipulovat do pocitu neustálé nespokojenosti je materialismus, který tvrdí, že smrtí vše končí a proto nás žene do nesmyslné touhy vše mít, případně vše zažít teď v tomto životě.

Strach je nedostatek poznání. Nedostatek poznání – nedostatek informací neumožňuje svobodnou volbu, protože redukuje počet možností, z kterých si můžeme vybrat.

Jeden ze základních nedostatků poznání je nedostatek informací o bytí, Bohu, Vesmíru, naší podstatě, o lásce a její podstatě.

Utrpení není následek karmických příčin, ale následek jejich nepochopení. Teorie, že se můžeme duchovně vyvíjet a následně být šťastní pouze skrze utrpení, je cílená manipulace lidstvem. Je to stejně nesmyslné tvrzení jako že válkou můžeme dosáhnout harmonického a pro všechny spravedlivého míru.

Zjednodušeně se dá také říct, že umění žít je umění koncentrace. Plná a neustálá koncentrace na své činy a myšlenky v každém okamžiku (neustálá bdělost), koncentrace na čistotu svých úmyslů a dlouhodobá práce na očistě těla i duše.

Nedostatek koncentrace nebo nedostatečná schopnost koncentrace mysli je jednou ze základních příčin problémů mnoha lidí s duchovním vývojem včetně problémů s meditací.

Z této koncentrace mysli opět považuji za jedny z nejdůležitějších tři body:

1. Koncentrace na vytváření pozitivních vizí, či alespoň na nevytváření negativních vizí

2. Koncentrace na nevytváření negativních emocí a energií bez ohledu na vnější situaci

3. Koncentrace na zabránění vlastní agresivity

Je nutné rozlišovat agresivitu a hněv. Hněv je emoční reakce na to, když realita není v souladu s mou představou o tom, jak by realita měla vypadat a patří pod bod 2. Agrese je chování, které vědomě a se záměrem ubližuje a patří pod bod 3. Protože u těchto bodů často dochází k určitému nedorozumění, zdůrazňuji, že pokud se nám nepodaří zabránit vzniku negativních emocí, není vhodné tyto emoce potlačit, ale je opravdu důležité, aby tyto emoce nepřerostly v agresivitu nejen vůči druhým, ale ani vůči sobě samému.

Proto je tak podstatná koncentrace na včasné zpozorování počínající vlastní agresivity a její omezení nebo zastavení. Zřejmě nejtěžší, ale také asi nejdůležitější, je nereagovat na agresi agresí. To dokážou jen zcela mírumilovné nebo opravdu pokročilé bytosti. Přitom přiměřeně vlídné a neagresivní jednání má na agresora někdy neuvěřitelně pozitivní účinky. Někdy takové, že se až omluví.

Umění milovat

To, co nám naopak pomáhá k tomu, abychom byli šťastni, je láska.

Láska není vztah k něčemu nebo někomu. Láska je stav duše, a proto když se chci učit milovat, tak to neznamená učit se milovat něco nebo někoho, ale prostě učit se milovat. Základem nepochopení principu lásky a z toho často plynoucího utrpení, je nepochopení toho, že láska je stav duše a ne vztah k někomu nebo něčemu. Mnozí lidé si pletou lásku s vlastnictvím a jsou v tom podporováni takřka všude se vyskytující glorifikací vztahu mezi mužem a ženou a to ještě v mnoha případech vztahu, který více připomíná vztah závislosti či vlastnictví než skutečné lásky. Není snad lepší příklad než Romeo a Julie.

Vzhledem k tomu, že láska je stav duše, je možno se umění milovat učit a naučit.

Skutečnou lásku si lze představit jako energii zářící všemi směry a proto není možno úspěšně zablokovat proudění energie pouze jedním směrem např. k určitému subjektu, ale lze pouze zablokovat proudění této energie jako takové, případně zmírnit celkové vyzařování této energie, což se často stává a vede k zablokování srdeční čakry.

Žárlivost není projevem toho, že milujeme příliš, ale toho, že milujeme málo, případně, že si pleteme pojem někoho milovat s pojmem někoho vlastnit.

Větší předpoklad pro bezpodmínečnou lásku mají ženy, protože ony takto dokážou milovat vlastní děti. Láska k vlastním dětem ale ještě neznamená absolutní toleranci k jakémukoliv činu vlastního dítěte. Pokud má matka více dětí a jedno z nich ubližuje stále druhým, je schopna v zájmu ochrany ostatních dětí mu v tom i násilnými prostředky bránit (což se někdy může jevit jako trest) a dokonce i v krajním případě ukončit jeho život, ale nikdy ho nepřestane milovat. Ona tak koná pouze proto, aby ochránila ostatní milované děti. Na tomto příkladu jsem chtěl ukázat, že milovat neznamená nechat nečinně někoho páchat zlo.

Láska malého dítěte k matce je možná ještě bližší bezpodmínečné lásce než láska matky k dítěti, protože malé dítě po přechodu do „našeho světa“ je stále ještě blízko Bohu a tím i jednotě a navíc ještě zažívá jednotu s matkou.

Lidé často nechápou, že příčinou jejich utrpení není přemíra lásky, ale její nedostatek, protože v jejich případě se nejedná o lásku, ale o závislost. Závislost na protihodnotě, kterou očekávají, že dostanou za svoji předávanou energii „lásky“.

Ty emoce, které pak u nich vznikají na základě nedostatku protihodnoty, tj. neuspokojení jejich očekávání, považují za utrpení v důsledku jejich přílišné lásky. Nechápou, že láska je stav duše a ne vztah k nějaké bytosti a příčinou jejich utrpení je egoismus a nedostatek lásky nebo možná přesněji absence bezpodmínečnosti jejich lásky. Samozřejmě uznávám, že se to snadněji píše a mluví, než realizuje v životě.

Lidé, kteří jsou schopni lásky jako stavu duše, jsou také opouštěni, ale většinou nepřestávají opouštějícího milovat a dokonce ani nepřestávají být milováni, i když už součástí této lásky není například sexuální přitažlivost.

Základním a nezbytným předpokladem pro učení se umění milovat je poznání toho, co láska je a toho, co láska není. Mnoho lidí si plete svoji závislost s láskou. Toto poznání nám umožní činit další kroky na základě pochopení základních principů.

S tím souvisí pochopení toho, co je objektem naší lásky. Zjednodušeně řečeno je objektem naší lásky kompletní realita – stvořený svět, Bůh, což však je ve své komplexnosti v běžném životě pro normálního člověka nelehká učební látka.

První krok na cestě k lásce je nevytváření negativních emocí a hodnocení

Tento krok je velmi důležitý a je v našich silách. Není to nic nepřekonatelně obtížného. Chce to pouze neustálou bdělost a koncentraci na každou myšlenku a na každý svůj čin. Když se nad tím zamyslíte, tak není žádný důvod k negativním emocím a myšlenkám. Negativní emoce nám vzniklý konflikt nevyřeší. Nevytváření negativních emocí a hodnocení neznamená, že nevnímám něco jako konflikt a že se ho nesnažím řešit. To, že nic nevnímám jako konflikt, je už nejvyšší stupeň duchovní úrovně (v tomto okamžiku asi pro nás běžné lidi nedosažitelný). Znamená to pouze a jedině to, že ke konfliktu nepřistupuji s negativními emocemi a řeším ho s chladnou hlavou, pokud už ne přímo s láskou v srdci. Například konflikt spočívající v tom, že si vaše dítě nechce před jídlem umýt ruce, se dá relativně snadno řešit s láskou v srdci.

Druhý krok k lásce je soucit

Pokud nedokážete přímo pociťovat lásku, vždy můžete pocítit soucit. Člověk, který nyní ubližuje druhým, bude zažívat tento princip, který dal pocítit jiným, sám na sobě. A je možné, že nejen v příštím životě, ale již v tomto. Čím více ubližuje, tím více zaslouží soucitu a od soucitu je krůček k lásce.

Třetí krok k lásce je přistupovat s láskou k drobnostem každodenního života, jak je to jen trochu možné

Je mnoho příležitostí, jak cítit v duši stav lásky při pozorování přírody, vám milých bytostí a věřte tomu, že pokud svou lásku dáte nějakou formou najevo, projeví se to kladně i ve vztahu ostatních bytostí k vám. Čím více bytostí (lze sem zařadit jak rostliny, tak i věci) budete milovat, tím více bytostí bude k vám mít lepší vztah a vy budete mít i více důvodů milovat.

Učte se milovat, milujte a budete milováni. Milujte z celého srdce všeobjímající láskou!

Úrovně bytí a poznání a úhly pohledu

20.01.2010

V některých svých článcích často hovořím o různých úrovních poznání (bytí, vědomí) a o různých úhlech pohledu. Přestože jsem se vysvětlení této myšlenky a jejího významu pro poznávací proces věnoval již v jednom článku a v předmluvě své knížky, považuji za vhodné toto téma probrat ještě jednou a co nejsrozumitelněji a nejnázorněji, protože to považuji za velmi důležité pro pochopení někdy zdánlivé rozpornosti jednotlivých tvrzení či paradoxů (možná přesněji daných zdánlivou rozporností jednotlivých aspektů bytí).

Vnímání poznání z více úrovní a více pohledů považuji za jednu ze základních metod poznávacího procesu. Doba začátku roku, kdy vždy něco nového začíná, se jeví jako vhodná pro probrání tématu, které by mělo být vždy na začátku, protože je důležité pro chápání ostatních myšlenek.

Je mnoho úrovní poznání a k tomu mnoho různých úhlů pohledů, pravděpodobně tolik, kolik je poznávajících subjektů. Z více důvodů používám pro zjednodušení členění na 4 či 5 základních úrovní poznání (bytí, vědomí). Jedním z hlavních důvodů je i možnost názorného vysvětlení na odlišně dimenzionálních realitách s jejich hierarchickým řazením. Vzhledem k tomu, že jsme schopni vnímat a chápat 3 prostorové dimenze a 1 časovou, tj. čtyřdimenzionální časoprostor, využívám členění na 4 úrovně, protože je pro nás z tohoto pohledu srozumitelnější.

Pro chápání víceúrovňovosti poznání (bytí, vědomí) používám podobenství se čtyřmi námi vnímatelnými dimenzemi časoprostoru, čtyřmi hierarchickými realitami – čtyřdimenzionální (tři prostorové dimenze + čas), třídimenzionální, dvoudimenzionální, jednodimenzionální a jeden třírozměrný objekt – válec.

1) Začneme tím, co je pro nás nejpřirozenější, a to je válec v třídimenzionální realitě. Na obrázku č. 1 jsou vidět 3 válce v různých polohách a u každého z nich je nepochybné, že se jedná o válec. To znamená, že všichni pozorovatelé se shodnou na tom, že vidí válec, takže to pravděpodobně válec bude.

Obrázek č. 1

2) Na obrázku č. 2 jsou opět 3 válce v různých polohách v 3D realitě, ale z tohoto zorného úhlu je již zřejmé pouze u jednoho tělesa, že se jedná o válec. Druhé dva objekty již mohou být jinými geometrickými útvary a dokonce mohou být i pouze dvourozměrnými obrazci. Jejich zdánlivá odlišnost daná polohou těles vůči pozorovateli může vést k závěru, že se jedná o 3 různé objekty.

Obrázek č. 2

3) Na obrázku č. 3 jsou průniky tří třírozměrných válců do dvoudimenzionální reality (plochy), ale z pohledu bytostí obývajících tento dvourozměrný svět jsou vnímány jako tři zcela rozdílné objekty kruh, obdélník a elipsa). Z toho pohledu, že tyto bytosti nemají žádnou možnost, jak vnímat třetí rozměr, je zřejmé, že nemají ani žádnou možnost zjistit, že se nejedná o rozdílné objekty, ale o ten samý objekt pronikající však jejich 2D realitou (plochou) pod různými úhly.

Obrázek č. 3

4) Na obrázku č. 4 je průnik válce jednodimenzionální realitou (přímkou). Z tohoto obrázku je zřejmé, že z pohledu bytostí obývajících tuto realitu průnik jakéhokoliv tělesa jejich realitou se bude vždy jevit jako úsečka a lišit se bude (v případě námi použitých válců) pouze její délkou, která bude dána úhly válců vůči přímce.

Obrázek č. 4

5) Na obrázku č. 5 je jeden válec ve čtyřdimenzionální realitě (časoprostoru), kde tato tzv. čtvrtá dimenze je vyjádřena jako stav válce v po sobě následujících časových okamžicích. Čtvrtý rozměr je zde dán délkou času pozorování válce, který nemění vůči prostoru svoji pozici. Bytosti, které jsou schopny vnímat současně minulost, přítomnost i budoucnost pak vidí místo válce objekt, který je na tomto obrázku.

Obrázek č. 5

Nyní již pozorný čtenář nepochybně chápe, co se snažím tímto podobenstvím sdělit. To, co se nám jeví jako rozdílná či dokonce rozporná skutečnost, takovouto skutečností vůbec být nemusí a je jí zdánlivě pouze vzhledem k tomu, že nemáme buď dostatek informací (což bývá časté u různých úhlů pohledu z téže úrovně poznání), nebo dostatek schopností vnímat úrovně vyšší (což bývá u vnímání skutečnosti z různých úrovní poznání – v našem geometrickém znázornění průniku objektů z vyšších dimenzí do nižších).

Z uvedeného podobenství lze rovněž chápat, že to, co se na nižších úrovních zdá oddělené a relativně samostatné, je v podstatě částí vyššího celku. Z pohledu té nejvyšší úrovně je pak možno vnímat vše již jako jednotu. Zrovna tak je možno obrazně chápat člověka (i bytost v nejširším slova smyslu) jako průnik vícedimenzionální bytosti z vyšších dimenzí do naší 3D reality. Na té nejvyšší úrovni již existuje pouze jednotné vědomí. Všechny bytosti a tudíž vše, co vnímáme, je tak průnikem jednotného vědomí do naší 3D reality a jakákoliv oddělenost je pouze zdánlivá.

Následky nechápání této určité hierarchičnosti bytí (tím nemíním v žádném případě zpochybňovat jeho jednotu, proto je možná vhodnější použít „zdánlivé hierarchičnosti“) a komplexní reality a nevnímání existence různých úhlů pohledů na tutéž skutečnost, dochází k mnoha nedorozuměním a konfliktům. K tomu nutno dodat, že většinou zcela zbytečným konfliktům (pomíjím situace, kdy cílem je konflikt a nikoliv poznání).

Rozdílné úhly pohledu na stejnou realitu ze strany různých (zejména tří základních monoteistických) náboženství přinesly v dějinách Země téměř neuvěřitelné množství zbytečných konfliktů a s nimi souvisejících tragédií. A když se na to podíváme z „druhé strany“, tak vzpomeňme kolik vědeckých objevů a teorií bylo či je potíráno nebo zesměšňováno jen kvůli tomu, že převládající mínění odmítlo uznat či připustit existenci jiného úhlu pohledu či dokonce vyšší úrovně poznání. A o kolika z nich jsme se vzhledem k tomuto fenoménu vůbec nedozvěděli.

Takže paradoxy jsou pro nás paradoxy proto, že nejsme schopni (a někdy ani ochotni) vnímat vyšší úroveň bytí, kde zdánlivá rozpornost jevů mizí vzhledem ke sjednocujícímu poznání.

To, co nám umožňuje vnímat vyšší úrovně bytí, není rozum, ale stavy rozšířeného vědomí. Závažným nedostatkem tohoto poznání (míra nedostatku i v tomto případě závisí na úhlu pohledu) je sdělitelnost vnímaného poznání ostatním, zejména těm, kteří nikdy stav rozšířeného vědomí nezažili a často se i dosažení takovéhoto stavu vědomě brání.

Pokusím se opět názorně zobrazit na již použitém podobenství s válci.

Představme si, že jsme bytost dvoudimenzionální reality a při stavu rozšířeného vědomí se nám podaří vhlédnout do reality třídimenzionální a tam spatříme válec. Poté se naše vědomí vrátí do dvoudimenzionální reality a snaží se v pojmech dvoudimenzionální reality vysvětit, že ten kruh, obdélník a elipsa, které vidíme, je jeden objekt a ještě k tomu válec. To je ještě ztíženo tím, že pro třídimenzionální objekt neexistuje žádný odpovídající pojem.

Samozřejmě naše tvrzení, které zcela odporuje vnímání reality dvojdimenzionálními bytostmi, nám nikdo neuvěří, pokud sám nemá zkušenosti z vhledu do 3D reality. A ještě nám hrozí, že budeme označeni za blázny či za úmyslné rozvraceče „pravdivého“ systému vzhledem k použití zcela nevědeckých a směšných metod.

Teď si ještě navíc představme, že coby dvojdimenzionální bytosti nahlédneme dokonce do 4D reality, ale to už jsou části poznání, které si většina badatelů ani neodváží veřejně popisovat, ať už ze strachu z následků či z naprosté neschopnosti či nemožnosti přenosu takovéto informace do vědomí bytosti 2D reality.

To, co jsem zde popsal jako příklad bytostí 2D reality při nahlédnutí do 3D a 4D reality, je velmi podobné tomu, když některý člověk naší 3D reality nahlédne do 4D či dokonce 5D reality a pak se snaží tuto svou zkušenost sdělit. Podobnost platí i pro hrozbu blázincem či zesměšněním nebo odsouzením.

Přitom se dá říct, že možná všechny velké vědecké objevy vděčí za svou existenci vhledům do vyšších realit (stavům rozšířeného vědomí) a někteří objevitelé si to i uvědomují a přiznávají. O „objevech“ ve vědě zvané filozofie to platí dvojnásob.

Když jsme u té vědy, pokusím se ještě na dvou příkladech z jejího světa ukázat, jak by bylo možno z pohledu vyšší úrovně sjednotit zdánlivě rozporná tvrzení. Prosím čtenáře, zejména přítomné přírodovědce, aby mě nekamenovali, protože se nejedná o pokus o vědecké zdůvodnění či teorii, ale jen a pouze o příklad možného sjednocení rozporných jevů na dvou ze zdánlivě paradoxních poznání fyziků.

Prvním příkladem je vědecké tvrzení, že světlo má vlnový nebo částicový charakter. Zcela evidentně rozporná tvrzení. Z mého následujícího zjednodušujícího obrázku je názorně vidět, jak tato tvrzení sjednotit na základě více informací.

Z důvodu názornosti je použito obdélníkové průběh místo obvyklé sinusoidy. Na obrázku č. 6 je pohled na světlo ze dvou úhlů pohledu. Z jednoho úhlu pohledu (v našem případě ze spodu) jako částice a z druhého (v našem případě ze strany) se světlo jeví jako vlnění.

Obrázek č. 6

Druhým příkladem je vzájemná spjatost dvou fotonů vyzářených atomem opačnými směry rychlostí světla, takže mezi nimi „nemůže“ dojít k žádné výměně informací a jejich vzájemná okamžitá (současná) reakce na změnu polarity druhého fotonu při jeho měření (velmi zjednodušeno a laicky řečeno a odborníkům se tímto omlouvám).

Z důvodů pochopení je příklad přenesen do 2D reality. Zde jsme my v roli pozorovatelů ve 2D realitě, to znamená, že vnímáme pouze průnik objektu z třetí prostorové dimenze do 2D reality s tím, že se objekt ve 3D realitě s časem zvětšuje, což myslím z pohledu myšlenkového experimentu není nic proti ničemu.

Čtvrtá časová osa již bohužel znázornit nejde (v našem 3D) a tak je časový posun vyjádřen dalším obrázkem. Z obrázků je myslím názorně vidět, proč se stav obou zdánlivě nezávislých fotonů může souhlasně měnit ve stejném čase bez ohledu na jejich vzájemnou vzdálenost a nemožnost výměny informací (založené na předpokladu fyziků, že přenos informace je rovněž omezen rychlostí světla). Tato možnost změny stavu je dána tím, že tyto fotony jsou průniky jednoho objektu 4D reality do naší 3D reality (v příkladu na obrázcích průnik objektu 3D reality do 2D reality). Na obrázku č. 7 je vidět objekt ve 3D realitě – 1) objekt v základní velikosti, 2) objekt po zvětšení s uplynutím určitého času, 3) objekt po zvětšení s uplynutím určitého času a otočením výstupku dovnitř, což symbolizuje změnu polarity.

Obr. č. 7

Na obrázku č. 8 je vidět průnik objektu do 2D reality (plochy) jevící se jako dva fotony – 1) fotony u sebe (těsně po vyzáření z atomu), 2) fotony vzdálené od sebe s uplynutím určitého času, 3) fotony vzdálené od sebe s uplynutím určitého času a rotací o 180 stupňů, což symbolizuje změnu polarity.

Obrázek č. 8

Relativně časté případy zdánlivě logicky rozporných jevů naší 3D reality přivedla některé duchovní rádce k tomu, aby učinili závěr, že logika vždy neplatí a je proto lepší se řídit intuicí (nebo někteří říkají srdcem).

S takovýmto závěrem si dovolím částečně nesouhlasit. Teoversum má svou hlubokou vnitřní logiku, a proto není vhodné se logiky zříkat jako jedné z metod poznání. Při nedostatku informací (vhodných premis) však není možné učinit logický závěr. V případě nedostatku informací pak přichází na pomoc intuice, která nám nahrazuje nedostatek informací. Intuice se dá rovněž chápat jako napojení na vyšší informační pole (v námi uvedených příkladech pohled do vyšších dimenzí), které nám umožňuje získat běžnými postupy nedostupné informace.

Intuice tedy nenahrazuje logiku, ale nedostatek informací, který nám brání pochopit určité rozporné jevy pomocí logiky (tedy zdánlivě logicky rozporné).

Duchovní rozvoj a naši blízcí

05.02.2010

Setkávám se s lidmi a po pravdě řečeno jsou to hlavně ženy (a nejedná se o výjimečné případy), které projevují obavy, že při svém rychlém vývoji utečou natolik svým blízkým (které mají opravdu rády), že je nějakým způsobem ztratí. Je to zajímavý fenomén a je poměrně typický pro určitou fázi vývoje. Důvodem, proč se vyskytuje zejména u žen, je jejich větší smysl pro rodinu a pocit větší odpovědnosti a rovněž skutečnost, že práci na svém duchovním vývoji se věnuje podstatně více žen než mužů (statisticky to doložené nemám, ale stačí se zúčastnit nějakého semináře nebo přednášky s duchovní tématikou).

Doufám, že se na mě ženy, u kterých tento pocit převládá, nebudou zlobit, ale můj názor je ten, že tento pocit pramení z určité formy nepochopení některého ze základních principů cesty vývoje, zejména důvodu proč na své cestě někoho potkáváme a kráčíme s ním, a proč se s někým na své cestě loučíme.

Jsou tu dva možné druhy obav. Za prvé, že budu mít pocit, že se svými blízkými již nemohu dále žít a za druhé, že tento pocit budou mít oni.

Z čeho může vznikat myšlenka, že se svými blízkými již nemohu žít? Pomiňme pro tyto účely tu možnost, že s některým ze svých blízkých jsem měl potíže v soužití již před započetím cesty, případně, že tyto potíže nemají žádnou souvislost s možnou rozdílností námi dosažených úrovní vývoje (výše frekvence vibrací).

Důvodem pro nemožnost dalšího soužití bývá pocit (dost často uměle implantovaný ne zcela vhodnými duchovními pojednáními), že náš vývoj bude znesnadněn případně dokonce znemožněn při pobytu s lidmi vibračně nižšími. Tento vliv není možno zcela pominout a je určitým ztížením již tak relativně nelehkého úkolu, protože je nepochybné, že blízkost lidí s hrubými vibracemi nemůže mít kladný vliv na zvyšování našich vibrací.

Na druhé straně je třeba nezapomínat na důležité úsloví: „Práce na sobě je práce pro druhé, práce pro druhé je práce na sobě.“

Rovněž není možné zapomenout i na vysokou pravděpodobnost toho, že některé osoby (a to nejen z našeho pohledu pozitivní) pro svůj vývoj potřebujeme a rovněž s vysokou pravděpodobností jsme si je při volbě inkarnace z tohoto důvodu vybrali.

Důvodů pro výběr našich hlavních spolužijících může být více, ale většinou převládá ten, že potřebujeme probrat určitou učební látku a pochopit některé principy. Pokud jsou to negativní zkušenosti, tak se jedná převážně o to, že jsme v některé z minulých inkarnací svým jednáním umožnili prožít druhým určitou zkušenost (negativní) a je třeba plně pochopit (procítit) tuto zkušenost i z druhé strany. Většinou se jedná o zážitek obsahující alespoň částečně utrpení a záměrem je pochopit, že některá naše jednání (myšlenky, emoce) mohou působit a působí utrpení, což je důvodem je nečinit.

To, co je nejpodstatnější na představách lidí, spočívajících v tom, že při svém rychlém vývoji ztratí své blízké, je skutečnost, že se jedná o strach. Strach z toho, že skutečnost v budoucnosti nebude odpovídat jejich představám o takovéto budoucí skutečnosti. A jak známo, motivace strachem má téměř vždy vliv negativní. Je důležité si uvědomit, že to není láska, která je podnětem k takovýmto představám, ale strach. Pokud opravdu stoupáme „výše“ na své duchovní cestě, tak by se naše schopnost bezpodmínečné lásky měla zvětšovat a logicky by se tak okruh lidí, které milujeme, měl zvětšovat a ne zmenšovat. Samotný fakt, že někoho miluji či více miluji, nemůže být sám o sobě důvodem k tomu, abych ho opustil, nebo se zhoršil můj vztah k němu.

Bohužel se nám někdy na cestě stává, že po získání určitých vědomostí či schopností vyroste spíše naše ego než naše schopnost milovat a pak se může stát, že okruh bytostí námi milovaných se zúží.

Z čeho může vznikat myšlenka, že blízcí by mohli mít pocit, že již s námi nemohou žít? Důvodů může být více, ale základní jsou pravděpodobně dva. Prvním je ten, že nás způsob života se natolik změní, že nebude nadále slučitelný s jejich způsobem života. Druhým je ten, že my se změníme natolik, že se jim odcizíme.

V obou případech se jedná o nepochopení toho, že člověk, který je duchovně vysoko a na své cestě hodně pokročil (může být i tzv. osvícený – je ovšem otázkou, co je to osvícení), se může chovat v běžném životě naprosto normálně a může se jednat o člověka, u kterého si bez jeho bližší znalosti nemusíme vůbec ničeho všimnout (snad kromě jisté vytříbenosti ducha – jak to formuloval Paul Brunton). Nejedná se o lidi, kteří se vznášejí kdesi mimo čas a prostor a meditují dny a noci a mluví jen o bohu.

To je naprosté nepochopení. To jsou lidé, kteří jsou účastni normálního života. Skutečné osvícence či jogíny nepoznáte bez bližšího seznámení a jejich „prozrazení se“, protože žijí z pohledu ostatních zcela normální (vnější) život. Velmi zkreslená, ale mám obavu, že i rozšířená, je představa, že člověk po svém osvícení (a ponechme nyní stranou jeho definici) si oblékne oranžové prostěradlo, posadí se do lotosového květu a takto stráví zbytek života.

Jisté pocity odcizení by mohly být určitým problémem, zejména v souvislosti s odlišnou náboženskou orientací (počítaje v to i materialismus coby náboženství) či hodnotovou orientací, ale téměř vždy se bude jednat o problémy, které již existovaly i před duchovním pokrokem, i když možná jen v latentní (skryté) formě.

Je však nutno si uvědomit, že duchovním vývojem se nemění naše vědomosti a schopnosti (nedochází k jejich posunu), ale dochází k jejich rozšíření. To znamená, že vše, co jsme znali dříve, včetně naší schopnosti se do někoho vcítit, se nezměnilo, ale pouze rozšířilo. Zvýšením empatie a případně lásky bychom měli být schopni přistupovat k blízkým tak, aby oni nepociťovali v našem chování k nim změnu k horšímu. Není tedy důvod pro to, aby se naše chování k blízkým změnilo tak, aby došlo k odcizení.

Rád bych upozornil ještě na jednu skutečnost při soužití s blízkými. Vše ve Vesmíru a i Teoverzu se vzájemně ovlivňuje, vše je vzájemnou reakcí nekonečného množství vibrací. Zrovna tak se navzájem ovlivňujeme s bytostmi, které se pohybují v naší blízkosti, tedy naše vibrace se dostávají do reakce s vibracemi jiných bytostí. Při tomto vzájemném působení je zcela běžné, že frekvence vibrací jedné bytosti je vyšší než bytosti druhé a dochází k jejich vzájemnému působení. Při tomto vzájemném ovlivňování je kromě výše frekvence vibrací důležitým faktorem ještě intenzita těchto vibrací (množství vitální energie).

Jako podobenství zde použiji spojené nádoby s vodou, přičemž každá nádoba představuje jednu bytost. Teplota (uváděná také jako rychlost kmitání molekul vody, což je pro názornost podobenství důležité) vody každé nádoby představuje frekvenci vibrací bytosti a množství vody v nádobě představuje množství vitální energie každé bytosti. Kromě toho ještě velikost otvoru nádoby spojující představuje délku spolubytí a jeho blízkost.

Vzhledem k tomu, že se jedná o spojené nádoby, tak v nádobě s vyšší teplotou dochází k ochlazování vody a v nádobě s nižší teplotou dochází k jejímu ohřívání. Na výsledné teploty v obou nádobách mají vliv 4 faktory – teplota a množství vody v každé nádobě, zdroj vody a tepla, kterým jsou jednotlivé nádoby separátně doplňovány a zahřívány. Z uvedeného podobenství je zřejmé, že při vibračním ovlivňování druhé bytosti záleží jak na výšce teploty (frekvence vibrací), tak i množství vody (množství energie) a vzájemném poměru těchto veličin u obou bytostí.

Tímto podobenstvím chci naznačit, že prací na sobě – zvyšováním frekvence vibrací a zvyšováním příjmu životní energie – zvyšuji frekvenci vibrací i svých blízkých.

Obavy o odtržení od blízkých se vyskytují častěji u těch, kteří jsou o něco výše na cestě do kopce než jejich blízcí a mají díky tomu pocit určité nadřazenosti (nenašel jsem vhodnější mírnější výraz, tak snad to bude pochopeno bez negativních emocí a rozhodně to není míněno tak, že všichni, kteří jdou výše, mají pocit nadřazenosti). Ti, kteří již dosáhli „náhorní planiny“ a došlo u nich ke skokové změně kvality, tento problém již takto necítí.

Omylem je myslet si, že cesta nás odvede od rodiny. Jedná se spíše o to, že částečně nezvládáme své úkoly na cestě, protože naše „láska“ si klade podmínky na ty, kteří nás na naší cestě provázejí.

Pokud na naší cestě jdeme i cestou lásky, nemůžeme nikdy nic ztratit, můžeme pouze získat nové nebo dříve ztracené.

Bude rok 2010 rokem rozhodujícím?

04.03.2010

Téměř všechny tzv. alternativní informační zdroje se shodují v tom, že rok 2010 bude minimálně velmi zajímavý a možná bude dokonce rokem rozhodujícím pro vývoj lidstva a Země. V situaci, kdy jsem přemýšlel o tom, co napsat o nadcházejícím roce (v době, kdy jsem takto uvažoval, se ještě psal rok 2009), jsem obdržel od čtenáře Ivo Štaudnera zajímavý příspěvek – článek, ve kterém nabízí mírně odlišný pohled na datování událostí spojených s transformací s názvem „2012, co když“. Článek je v plném znění na mých stránkách v rubrice Komentáře. Na základě mé reakce a dalšího společného rozvíjení původní myšlenky pak vznikl tento článek.

Stanovení jakýchkoliv dat jako určitých mezníků je vždy problematické, ale pokud chceme učinit nějaké logické závěry, je nutno vyjít z nějakých premis. Den 21.12.2012 je datem, pro které jako pro určitý mezník hovoří poměrně dost faktů i teorií. Druhým takovým datem, o které se opírá tento článek, bylo zvoleno datum 21.12.2008. Pro toto datum nehovoří již tolik předpovědí z dob minulých, ale na druhé straně většina citlivějších lidí pociťovala a pociťuje faktické změny, ke kterým dochází jak na úrovni společnosti, tak i na úrovni jednotlivých lidí. Kvantitativní i kvalitativní nárůst těchto změn je spojen právě s 21.12.2008. Změna energie byla skutečně vnímatelná a její intenzita má stále stoupající tendenci. Kromě toho odkazuji na zajímavý názor uvedený ve zmíněném článku.

Uvedené mezníky je možno si představit jako vrcholky kuželů, ovšem s tím, že na vrcholku kuželu začíná kužel nový, ale obrácený. Lépe je vše patrno z následujících obrázků.

Pokud bych použil terminologie z názvu jednoho svého loňského článku, tak 21.12.2008 lze označit jako začátek konce a 21.12.2012 jako konec začátku.

Protáhneme-li si vymezující linie stěn kuželů, promění se okamžitě i jejich energetické působení a to graficky znázorňuje přesně stav, ve kterém se nyní nalézáme. Prolínají se zde dva útvary, každý s jiným nábojem. Je zde jednak dobíhající "starý" čas s „virtuálním“ vrcholem v roce 2012, s energiemi stále houstnoucího a stupňujícího se stresu a agresivity, bránící se svému konci. Zároveň se zde však již výrazně energeticky prosazuje něco nového, nabízejícího úžasné možnosti bez omezení a pro všechny bez rozdílu. Záleží jen na nás samotných, které alternativě vnímání přítomnosti dáme přednost.

Připustíme-li tuto hypotézu, dává nám to určitou šanci k pochopení stávajícího děje a možnost lépe se orientovat v situacích, které prožíváme, i v těch, které nás teprve čekají. Pro znázornění podobenství „energetické“ situace tohoto období jsou v následujícím obrázku vyznačena jednotlivá pásma barvami, které symbolizují více probíhajících jevů, které budou popsány z více úhlů pohledu a možná i úrovní poznání.

Jednotlivé barvy symbolizují výši frekvence vibrací energií pro určitá pásma převažující.

Pravděpodobně o něco přesněji znázorňuje podobenství následující třírozměrný obrázek.

Na graf je možno se podívat ze dvou pohledů, z pohledu vývoje jedné bytosti i z pohledu vývoje více či všech bytostí na Zemi (možná bych to zúžil na lidské a vyšší bytosti, čímž míním bytost jako např. Gaia).

Z pohledu vývoje vědomí jedné bytosti

Na naše vědomí je možno pohlížet jako na jednotné, ale zároveň strukturované, velmi rozsáhlé a skládající se z mnoha navzájem souvisejících a prolínajících se částí a oblastí. V roce 2008 počíná nové a v roce 2012 končí staré. Množinu, jež je průnikem množin nového a starého, je možno vnímat jako ty oblasti vědomí, ve kterých dochází v našich vědomích ke konfliktu mezi starým a novým a je na nás, abychom se s tím vyrovnali. Tuto množinu je možno rovněž chápat i jako zdroj našich transformačních potíží (jak se o tom nyní často píše), které nepochybně mají vliv i na naše těla (případně jejich potíže, ale i naopak zlepšení). Ty části množin spodního kužele (žlutá pole), která nejsou průnikem množin obou kuželů, jsou ty oblasti, které nejsou zasaženy novým (vyššími vibracemi). Ty části množin vrchního obráceného kužele (modrá pole), které nejsou průnikem množin obou kuželů, jsou ty oblasti, které nejsou zasaženy starým (nižšími vibracemi). Z toho by se dalo vyvodit i to (pozor jedná se o myšlenkovou konstrukci a nelze ji brát zcela doslovně), že jsou určité „staré oblasti“ (možná formy) vědomí, které s transformací končí a naopak, že jsou určité „nové formy“ vědomí, které s transformací přicházejí.

Tento průnik množin by rovněž bylo možno chápat jako pole, kde se střetávají vibrace vyšších frekvencí s vibracemi nižších frekvencí a dochází tak k jejich interferenci (Wikipedia - Interference [interferenční jev] znamená vzájemné ovlivňování, prolínání nebo střetání jevů či hmoty. Nejčastěji se jedná o charakteristickou vlastnost vln. Při jejich pohybu a prolínání se v určitém bodě vzájemně zesilují, zatímco v jiných bodech vzájemně ruší.).

Z našeho pohledu je samozřejmě vhodné, aby nakonec převládly vibrace vyšších frekvencí, čemuž je možno napomoci vhodným způsobem života (činy, emoce a myšlenky). Tématu zvyšování frekvence našich vibrací se věnuji v mnoha článcích.

Z pohledu všech bytostí

Výše uvedenou myšlenkovou konstrukci je možno použít i na společnost „lidských“ bytostí s tím, že s transformací některé vývojové formy lidských bytostí budou končit a naopak nové se budou objevovat a v průniku množin kuželů se jedná o bytosti procházející procesem transformace.

Jestliže vezmeme "spodní" kužel s bodem 21.12.2008 ve středu základny a s vrcholem v bodě 21.12.2012 jako ukazatel nejen prolínajících se energií rozdílné výše frekvence, ale i jako znázornění určitého pole působnosti, vyplývá z grafu to, že od 21.12.2008 se do našeho prostoru rozšiřuje energetické pole s novou kvalitou, kterou nemusí každý plně akceptovat. Kdo není ochoten se přizpůsobit novým energiím, může z tohoto pole (znázorněného zelenou barvou) vystoupit pouhým úkrokem stranou do žlutého pole (či v tomto poli setrvávat) a dál pokračovat podle starých vzorců chování. Dle grafu je možno úkrok učinit jak vlevo tak i vpravo, což nabízí zajímavé asociace.

Z grafu plyne, že čím více se blížíme k bodu zlomu, což je dle grafu konec roku 2010, tak tato možnost manévrování (oběma směry) postupně mizí. Z toho pohledu se zdá, že jak pro jedince, tak i pro celou Zemi může být konec letošního roku vnímán jako mnohem důležitější z pohledu rozhodnutí o směřování, než samotný konec roku 2012.

Na druhou stranu budeme a vlastně již jsme stále více ovlivňováni novými energiemi. Tento proces se zdá již naprosto zřejmý. Už při zběžném rozhlédnutí kolem sebe je možno vnímat, jak lidé reagují na zmenšování jejich manévrovacího a únikového prostoru vlevo i vpravo stresem a v mnoha případech i agresí. Ten, kdo již vstoupil do pole průniku množin a daří se mu v něm udržet s vědomím tohoto kroku, začíná mnohem intenzivněji tvořit svou budoucnost na vyšších vibracích.Po zlomovém bodu 21.12.2010 se situace dost výrazně změní. Jak je z grafu patrné, zřejmě už bude přibývat možností, kdy bude možno určitým způsobem opustit buď částečně, nebo i zcela staré energetické a myšlenkové struktury a učinit úkrok stranou vlevo či vpravo ovšem již v pozitivním slova smyslu. Do té doby tato možnost v plné šíři neexistuje (upozorňuji, že stále je to závěr vyplývající z grafu, ne zcela nerealizovatelná možnost) a pravděpodobně to má svůj význam.

Procházíme určitou nutnou katarzí (katarze - vnitřní duševní očista dosažená vnímáním uměleckého díla, v daném případě uměleckého díla transformace), kdy máme možnost zvýšenou rychlostí se očistit od starých nánosů různých energetických bloků a závislostí, ale zároveň máme možnost ukazovat cestu i druhým. A být jim inspirací a pomáhat jim uchovat či získat nový směr.

Podíváme-li se na graf i z pohledu symboliky barev, je zajímavé, jak průnik žluté a modré barvy vytváří barvu zelenou, která je z pohledu většiny autorů charakteristická pro srdeční čakru. Rovněž tak geometrický tvar tohoto průniku je charakteristický pro ženskou energii. Zajímavé, jak i z geometrických podobenství plyne závěr zdůrazňovaný mnohými a často, že rozhodující roli pro úspěšnost transformace jednotlivců a celé země budou mít naše srdce a jinové energie.

Skončí v letošním roce informační embargo?

11.03.2010

Na úvod si dovolím použít část svého článku „Podstata základního konfliktu na Zemi nejen v této době“ pro ty, kteří jej nečetli.

Všechno je jinak. Ano téměř vše, co je ve školních učebnicích a čím jsme denně zaplavováni z médií všeho druhu, je z části nebo zcela jinak. A bohužel vše nasvědčuje tomu, že se nejedná pouze o běžný vývoj poznání lidstva, který ani nemůže být jiný než plný omylů a slepých uliček, ale o cílenou manipulaci. Téměř ve všech vědních oborech zjistíte, že jsou informace, které jsou před veřejností ukrývány, měněny či minimálně nepřesně interpretovány. Netvrdím, že se na tomto procesu podílejí všichni vědomě. To matrix využívá velmi rozličných metod manipulace, metod cukru a biče a samozřejmě i slabých stránek lidských povah. Ukázkovým příkladem je historie a to i velice nedávná. Ale ani věda zdánlivě exaktní jako je fyzika, není prosta obdobných manipulací. To v tomto výčtu ani neuvádím politiku, kde je lež standardně součástí běžné praxe.

Není pochyb, že lidstvo je dlouhodobě a cíleně desinformováno téměř o všem podstatném. Rozbíhá se nám však rok 2010 se svými transformačními tlaky a energiemi a myslím, že není možné si nepovšimnout, jak se situace na poli informovanosti rychle mění.

Tzv. konspirační weby přitvrzují a přinášejí stále hlubší a odvážnější informace. To, co se dříve jen naznačovalo, se nyní již začíná popisovat zcela otevřeně. Není divu, protože tato odhalení není již možno odkládat, protože za relativně krátký čas se budˇ nebude jednat o informace nové a nikoho nebudou zajímat (v tom lepším případě), nebo je nebude již možno zveřejňovat ani na internetu (v tom horším případě).

Rovněž není možno si nepovšimnout, že dochází k pozvolným změnám i v hlavních médiích. Samozřejmě se nám mohou tyto změny zdát nevýznamné a pomalé. Ale i Nil nebo Amazonka jsou u pramene drobnými potůčky. Myslím, že se objevují významné signály podstatných změn, které nás v této oblasti čekají.

Při své úvaze vycházím z několika předpokladů, které nemusí být zcela pravdivé, což může mít odpovídající následky pro celou konstrukci na těchto předpokladech založenou.

Je možné, že s přibývajícím časem a transformačními tlaky nemusí být skupina globálních elit již tak homogenní a k vzájemnému boji o moc se nepochybně budou snažit využívat i média, která ovládají. K poškození druhé mocenské skupiny se budou uvolňovat do médií negativní informace (negativní z pohledu nás obyčejných lidí), kterých je nepochybně dost a dost. Zpočátku se bude jednat o informace spíše o metodách, procesech, popř. lidech z nižších vrstev elity, či jejich loutek.

Myslím, že s postupující transformací bude přibývat (a jsem přesvědčen, že se to již děje) těch, kteří mají důvěrné informace, a kteří budou tlačeni (svým svědomím či jinými podstatnými okolnostmi např. snahou úspěšně projít transformací a rokem 2012) k uvolňování těchto informací pro širokou veřejnost. Tito lidé budou pocházet ze všech vrstev společnosti včetně příslušníků globálních elit. Pro mnoho z nich přestane být strach (ze ztráty života, postavení, finančního zajištění) tím rozhodujícím motivem mlčení. Nedá se ani vyloučit, že jejich dosavadní strach bude nahrazen strachem o vlastní duši.

Je mnoho mediálních pracovníků, kteří by už konečně rádi začali svoji profesi vykonávat pořádně a začali psát či říkat pravdu o všem, co vědí. V současné době jim v tom brání tzv. ekonomické donucení. Momentálně jsou na tom obdobně, jako v tom rčení sběratelů hub. Všechny houby jsou jedlé, některé však jen jednou. Oni si také mohou napsat nebo říct, co chtějí, ale také jen jednou.

Dle mého názoru je v této oblasti situace ve světě trochu podobná situaci u nás v roce 1968. I tehdy se objevovaly první vlaštovky s do té doby šokujícími informacemi a najednou došlo k protržení hráze a lavina nových informací se pak valila ze všech zdrojů. Myslím, že i teď už si pozorný čtenář mohl povšimnout prvních nesmělých, ale přesto jednoznačných signálů, že dochází ke změně.

Možná bychom se všichni divili, kolik příslušníků policie, státních zástupců, soudců, různých asistentek a asistentů a mnoha dalších profesí by se rádo podělilo se svými informacemi s veřejností, kdyby měli pocit, že to bude mít nějaký smysl a neobrátí se to proti nim. Možná se bude většina našich občanů divit, jak malý vliv na vznik schodku státního rozpočtu mají důchodci a sociálně slabí ve srovnání s tím, co se ze státního rozpočtu odčerpá ve prospěch několika jedinců, zcela v rozporu se zájmy velké většiny občanů. Kolik zákonů bylo vytvořeno přímo záměrně tak, aby bylo možno je obejít a neskutečně se obohatit na úkor nás všech. Nemohu nevzpomenout na to, jak mi jeden můj známý sdělil (už více jak před 10 lety), že přešel od vyšetřování hospodářské kriminality na vraždy, protože na to neměl žaludek.

Dle mého názoru (a velmi rád bych se nemýlil) by mohlo dojít k pádu informačního embarga v letošním roce a možná již v jeho první polovině. Abych předešel nějakému nedorozumění, v žádném případě nemyslím, že toto prolomení bude omezeno na náš stát. Naopak se obávám, že bohužel nebudeme mezi prvními (v tomto bodu bych se naopak velmi rád mýlil).

Co však považuji za velmi významné, je rozsah uvolněných informací. Domnívám se, že zde bude jeden zásadní rozdíl proti roku 1968. V tomto roce došlo k uvolnění informací o skutečné podobě reálného socialismu, ale všechny ostatní součásti desinformace lidstva zůstaly nedotčeny. V současné době bychom však neměli zůstat u odhalení nedostatků reálného kapitalismu, ale mělo by dojít k podstatně širšímu odkrytí nám utajovaných skutečností, které nejsou spjaty s určitou formou společenského zřízení. Samozřejmě politicko-ekonomická odhalení budou zajímat nejvíce lidí, protože se jich nejvíce přímo dotýkají.

První a základní skutečnost, která by mohla být odkryta veřejnosti, je to, že lidstvo je dlouhodobě a cíleně desinformováno a manipulováno. Upozorňuji, abych předešel nedorozumění, že jako mnoho dalších informací ani toto nebude nová informace pro část lidstva, ale bude to zásadně nová informace pro většinu lidstva, pro kterou to, co není v novinách nebo v televizi, neexistuje.

Za jeden z dalších základních bodů považuji informaci o tom, kdo nebo co člověk vlastně je, jaká je jeho podstata.

Z dalších oblastí jmenuji zejména historii Země a lidstva, která je zcela jiná, než jak je prezentováno v hodinách dějepisu. Součástí toho bude i pravda o evoluční teorii a významu mimozemšťanů v dějinách Země a informace o existenci mimozemšťanů a jejich přítomnosti na Zemi a okolí i v současnosti.

Mnoho zajímavých informací se dozvíme určitě z oblasti lékařství vědy a farmacie. Že je téměř vše jinak platí i ve fyzice, kosmologii, zbraňových systémech a mnoha dalších oborech. Určitě velmi zajímavé informace se objeví o zařízeních a přístrojích na využití tzv. volné energie.

K obsáhnutí všech oblastí, ve kterých se dají očekávat nové informace, by nestačil ani samostatný článek. Každý si bude moct vybrat to, co ho zajímá.

I po přijetí této pracovní hypotézy však stále zůstává velmi důležitá otázka, co nastane po pádu informačního embarga. Samotnou touto skutečností se sice vývoj posune výrazně kupředu, ale stále to ještě neznamená, že předpokládaný vývoj nemůže jít dvěma směry.

Mnohokrát jsme již všichni z různých stran slyšeli či četli, že kdyby se lidi dozvěděli pravdu, tak většina z nich zešílí. Nemyslím, že by to muselo mít tak tragické konce pro většinu nepřipravených lidí, ale skutečností je, že lze velmi reálně předpokládat, že pro většinu lidí budou uvolněné informace skutečně šokem, a že vzhledem k tomu zavládne chaos. Mnoho lidí se pak může dostat do stavu, že již nebudou věřit ničemu a zhroutí se jim svět. Absolutní ztráta víry v cokoliv se může stát pro lidi nebezpečným stavem, protože v tomto stavu se stanou nepředvídatelnými ve svých myšlenkách a činech. Sklon k násilí a anarchii může vyústit v celospolečenskou krizi nevídaných rozměrů, která nesnese žádné srovnání s tím, co je dnes označováno jako krize. Pevně doufám a věřím, že v našich zemích k tomu mají lidé o něco menší sklony než v zemích jiných.

To, co bude následovat, pak bude skutečná změna. Nevěřím již na žádné kosmetické úpravy. Na druhé straně si umím velmi dobře představit, že podle jakéhosi dlouhodobého plánu jsou již připraveni charismatičtí vůdci, kteří nás vyvedou z temna a chaosu ke světlým zítřkům. Ostatně jako již mnohokrát v dějinách lidstva. A celkem ani nepochybuji, že nás ke světlým zítřkům skutečně dovedou. Otázkou zůstává, pro jak velkou část lidstva tyto zítřky budou světlé. To je ten naprosto základní bod. Ne, zda a kdy se to stane (myslím, že to je již poměrně dané), ale jaký bude výsledek.

Jako bezbřehý optimista však doufám a věřím, že i síly světla mají připraveny své charismatické a schopné vůdce, kteří by měli dovést Zemi k zítřkům světlým pro většinu jejich obyvatel a ne pouze pro úzkou vrstvu vyvolených.

Základním motivem pro napsání tohoto článku bylo upozornění na dle mého názoru vysokou míru pravděpodobnosti vzniku situace, která nastane pro pádu informačního embarga a na úskalí, která jsou s touto nově vzniklou situací spojena. Nebylo by to poprvé (viz roky 68 a 89), co bychom v euforii, spojené s nepochybně důležitými a prospěšnými změnami, znovu přehlédli, kdo a kam v našem čele kráčí a kam nás to vede. Je sice reálný předpoklad, že lidé jsou již mnohem poučenější a skeptičtější než při předchozích událostech, ale na druhé straně se dá předpokládat, že sofistikovanost nových metod a postupů je rovněž na podstatně vyšší úrovni. Mimo jiné i proto, že se nyní hraje již o vše a hra se týká minimálně celé západní civilizace a také je pro tuto významnou část lidstva (a možná pro lidstvo celé) připravována.

Z těchto důvodů jsem přesvědčen, že je velmi důležitá co nejširší informovanost lidí o pravděpodobných změnách a variantách budoucnosti. Možná ani není v tomto okamžiku tak důležité, aby tyto informace všichni lidé plně chápali a uznávali jako plnohodnotné. Stačilo by, kdyby je nyní alespoň vzali na vědomí, aby tyto informace ve vhodný okamžik spolu s nově vzniklou situací mohly sehrát svoji důležitou úlohu.

Fraktální uspořádání Teoversa (Boha, Universa, Bytí, Vědomí)

20.03.2010

Již v několika svých článcích jsem se věnoval myšlence o fraktálním uspořádání časoprostoru a víceméně se tato teorie vztahovala na náš 3D Vesmír. V diskuzi k jednomu z těchto článku jsem byl tázán, zda si umím představit fraktální uspořádání i mimo rámec geometrických útvarů. Tenkrát jsem prohlásil, že umím a po delší době se k této úvaze vracím v tomto článku, kdy teorii fraktálů rozšiřuji na celý stvořený Svět včetně Boha ve formě Světové mysli, pro něž v poslední době používám výraz Teoversum.

Upozorňuji a zdůrazňuji, že v tomto článku použité myšlenkové konstrukce jsou nutně silným zjednodušením a určitým zkreslením popisované skutečnosti a jako takové je nutno je chápat. Není možné je v žádném případě přijímat jako obraz skutečnosti, ale pouze jako zjednodušený a zkreslený model této skutečnosti pojatý z mého úhlu pohledu.

Pro jistotu a pro ty, kteří nečetli předchozí články, opakuji definici fraktálů. Jako nejsrozumitelnější se mi zdají tyto dvě definice.

Fraktál je takový útvar, při jehož zvětšení dostaneme opět stejný obraz, bez ohledu na měřítko.

1. To znamená, že pokud daný útvar pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále se opakující určitý charakteristický tvar.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Pro účely tohoto článku tak, abychom se dostali i nad rámec geometrie, je nutné definici mírně upravit.

Fraktál je taková entita, při jejímž zvětšení dostaneme opět stejný obraz, bez ohledu na měřítko.

1. To znamená, že pokud danou entitu pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále se opakující určité charakteristické vlastnosti.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Obdobně by se tento princip dal formulovat rovněž jako holografické uspořádání Teoversa, kde každá část Teoversa v sobě nese informaci o celku.

Pro pochopení myšlenky fraktálního uspořádání je vhodné si představit Teoversum jako ohromné (z našeho pohledu nekonečně velké) svým způsobem jednotné Vědomí, které se skládá z ohromného (z našeho pohledu nekonečného) množství relativně autonomních vědomí, jež dohromady vytvářejí strukturu, která se dá popsat jako fraktálně uspořádaná.

Každé z těchto vědomí má vlastnosti, které jsou zároveň charakteristické i pro větší celky, kterých je součástí a rovněž i pro celé Teoversum. Vím, že se pouštím na tenký led, pokud se pokouším najít ty sjednocující prvky, charakteristické pro každé vědomí na kterémkoliv stupni hierarchického uspořádání, ale jsem si vědom, že je to nezbytné.

Prvním takovýmto prvkem společným všem druhům vědomí je dle mého názoru uvědomování si svého já, i když pro různá vědomí na různých stupních hierarchie jsou i různé formy a úrovně tohoto uvědomování. Uvedu jen pro příklad určité úrovně vědomí – foton, atom, molekula, buňka, orgán, člověk, Země, Galaxie, Vesmír, Bůh. Rozhodně tento výčet není zdaleka vyčerpávající a je mnoho mezistupňů i paralelních úrovní, např. vědomí vícedimenzionální bytosti. Pokud nejsme ve stavu rozšířeného vědomí, je pro nás představa vědomí na vyšších, ale i nižších úrovních velmi obtížná, ne-li víceméně nemožná, zejména se stoupající vzdáleností od naší úrovně.

Druhý takový prvek vidím ve schopnosti vědomí každé úrovně komunikovat s vědomími ostatními, a to jak na stejné úrovni, tak i směrem nahoru či dolu v hierarchii vědomí.

Nejlépe se vždy nesdělitelné vysvětluje na podobenství, v našem případě je situace trochu ulehčená tím, že se dá použít podobenství s fraktály, tak jak původně byly koncipovány, tj. fraktály geometrickými.

Pro větší názornost použijeme krychli. Základní vlastnosti krychle můžeme přiřadit k základním vlastnostem vědomí. To, že jsou všechny strany krychle stejně veliké, můžeme přiřadit ke schopnosti uvědomit si své já a to, že všechny stýkající se strany svírají pravý úhel, můžeme přiřadit ke schopnosti komunikace s ostatními vědomími.

Můžeme si tak představit Teoversum jako krychli sestávající ze soustavy krychlí, s tím, že všechny krychle se skládají ze soustavy 8 krychlí, z nichž každá se skládá z 8 krychlí a tak neustále směrem nahoru i dolů. Každá skupina krychlí tvořící ucelenou krychli má své vlastní autonomní vědomí, které zahrnuje i vědomí krychlí, které jsou v ní obsaženy. Tento souhrn však představuje nejen změnu kvantity, ale i určitou změnu kvality.

Věřím, že obrázek je dostatečně vypovídající a dokonaleji vyjadřující myšlenku ve srovnání s pouhým textem.

Fraktální obraz boha – jednotlivá vědomí, např. vědomí lidské bytosti má podobnou strukturu jako vědomí Boha. Teoversum (vědomí Boha) se skládá z jednotlivých vědomí. Každá substruktura má své vlastní vědomí, které se však skládá z vědomí začleněných struktur.

Obrázek může charakterizovat podobenství – buňka, orgán, člověk nebo lidské ego, duše, duch nebo bytost Gaia, bytost Sluneční soustava, bytost Mléčná dráha.

Protože se jedná o model ve 3D, není možné vystihnout zdaleka všechny vazby, jako např. to, že člověk je současně prvek soustavy ego, duše, duch a zároveň soustavy Gaia, Sluneční soustava, Mléčná dráha. Zkresleně to znázorňuje model na dalším obrázku. Pravděpodobně by to nezkresleně mohl vyjádřit model ve 4 či 5D.

Jedna z těchto krychlí (model na prvním obrázku) v této hierarchii je vědomí lidské bytosti. Naopak při určitém postupu směrem nahoru se dostáváme do situace, kdy souhrnné vědomí jedné krychle o mnoho úrovní nad lidskou bytostí je pro nás víceméně na takové úrovni, že nám splývá s vědomím boha, přestože nad tímto vědomím jsou v hierarchii stále další stupně a větší a komplexnější „krychle“.

Z tohoto pohledu se dá říct, že každý hovoří s Bohem, nebo že nikdo nemůže hovořit s Bohem a oboje je pravda. Pokud někteří lidé mluví či píší o tom, že hovoří s bohem, je velmi pravděpodobné, že hovoří s bohy různých hierarchických úrovní.

Složitost vědomí jednotlivých krychlí či množství obsažených informací tvoří složitost hierarchicky nadřazené krychle.

Rovněž by se to dalo vyjádřit i jako holografické uspořádání Teoversa, protože v každé části (v našem případě krychli) jsou obsaženy určité informace i o celku.

Vzhledem k fraktálovému uspořádání Teoversa je pravděpodobné, že i každý lidský orgán má své vlastní skupinové vědomí, které se rovněž skládá z vědomí jednotlivých buněk. Tak jak hovoří vyšší články řízení např. firmy se svými podřízenými články, měly bychom hovořit i my se svými jednotlivými orgány či dokonce buňkami. Možná by nás překvapilo, jaké zajímavé informace bychom se dozvěděli. Měli bychom se snažit navázat spolupráci se svými jednotlivými orgány. Rovněž tak je pravděpodobné, že i jednotlivé orgány mezi sebou komunikují či komunikují s buňkami, ze kterých se skládají.

Nepochybně rovněž velmi zajímavé informace můžeme získat (a mnoho lidí je již získává) při komunikaci s vědomími, které jsou v hierarchii nad námi, a to ve více druzích hierarchií např. s bytostí Gaia či vícedimenzionální bytostí, jíž je naše vědomí součástí.

Principy tolerance

17.02.2010

Jak jsem již uvedl v jednom článku, vytvořil jsem si pracovní hypotézu, že ve známých dějinách lidstva byly společenské systémy založeny vždy na jednom základním principu. Dlouhou dobu se jednalo o princip dominance a v posledních stoletích o princip konkurence. Nyní máme jedinou šanci postoupit (a možná i přežít), a to pokud naše společnost bude založena na principu kooperace. Variantou (z mého pohledu nepříliš pozitivní) je opětovný návrat k principu dominance (NWO).

Po úspěšném zvládnutí principu kooperace by mohl následovat princip tolerance. Pokud má být princip kooperace úspěšně přijat většinou společnosti, zdá se určitá míra tolerance naprosto nezbytná už nyní. Proto se v následujícím textu pokusím uvést svůj pohled na základní principy tolerance.

Tolerance k názorům druhých pravděpodobně není tou nejsilnější stránkou většiny obyvatel Země a to téměř bez ohledu na názorovou oblast. Z čeho tato netolerantnost pramení a jaké jsou její obecné příčiny včetně některých důsledků na naše vzájemné vztahy, je předmětem tohoto článku. Pokusil jsem se o pohled z těch nejširších hledisek, a pokud by výsledkem bylo alespoň zastavení a zapřemýšlení o vlastních postojích k názorům druhým s možnou korekcí dosavadních přístupů, byl by účel článku splněn. Jako první učební látka při výuce tolerance k názorům druhých může sloužit tento článek J.

Není to můj zcela první přístup k obdobnému tématu, ale mám pocit, že je vhodné některé věci zopakovat i z jiných úhlů pohledu a obohacené o další poznatky.

Tři základní principy tolerance.

1. Schopnost uvědomit si, že ostatní bytosti skutečně reálně vnímají jinou část Teoversa (Boha, Universa) než my, a proto mají odlišný názor.

2. Schopnost nehodnotit jiné vnímání Teoversa a z něj vyplývajících názorů, případně nehodnotit je negativně s odpovídajícími emocemi.

3. Nepřítomnost motivování druhých k přejímání vlastních názorů a zejména nepřítomnost dlouhodobého motivování strachem.

1. Schopnost si uvědomit, že ostatní bytosti skutečně reálně vnímají jinou část Teoversa (Boha, Universa) než my, a proto mají odlišný názor.

Při určité míře zjednodušení se dá říct, že vše ve stvořeném světě má energeticko-informační povahu. Každá bytost ve Vesmíru i Teoversu má své zcela specifické a jedinečné vibrace, které tuto bytost odlišují od kterékoliv jiné ve Vesmíru i Teoversu. Člověk se skládá z mnoha buněk a každá tato buňka má svoji specifickou vibraci a souhrn těchto vibrací (kvantitativní i kvalitativní) dává tuto v Teoversu zcela jedinečnou sumu vibrací. Tyto vibrace se pohybují v určitém frekvenčním rozsahu a tento rozsah představuje zároveň i určitý rozsah vnímání všeho co je ne-já této bytosti, tedy ostatního Světa (Teoversa). Toto vnímání není omezeno pouze na našich pět smyslů, ale zahrnuje i mimosmyslové vnímání.

Vnímání je možno z jednoho úhlu pohledu chápat jako určitou rezonanci vibrací vnímajícího subjektu s vibracemi vnímaného objektu (objektu v nejširším slova smyslu neomezeného ani na hmotné objekty ani na 3D realitu). Z těchto dvou předpokladů (vnímající bytosti charakterizované zcela jedinečnými a specifickými vibracemi a procesu vnímání jako rezonance vibrací vnímajícího s vibracemi vnímaného) plyne logický závěr, že každá bytost vnímá okolní realitu (Teoversum) jinak nebo možná přesněji řečeno jinou část Teoversa. To neznamená, že zcela jinou, ale minimálně v něčem odlišnou od kterékoliv jiné bytosti, což je dáno právě odlišností vibrací jednotlivých bytostí.

Dá se to rovněž vyjádřit tak, že vzhledem k omezenosti našeho vnímání a nekonečné rozmanitosti Boha, vnímá každý pouze určitou omezenou množinu projevů Boha a tato množina se zcela nekryje s množinou projevů Boha žádné jiné bytosti. Proto každý vnímá Boha (Teoversum) alespoň částečně odlišně od ostatních. Čím je průnik množin dvou bytostí (v tomto případě speciálně zdůrazňuji, že se nemusí jednat pouze o dva lidi, jedna z bytostí může být vyšší či nižší úrovně) větší, tím je jejich vnímání Teoversa shodnější.

To, že v zásadě máme obecně pocit, že vnímáme většinou zcela shodnou realitu, je do značné míry dáno tím, že charakteristiky našich vibrací se k sobě tu více tu méně blíží. Druhým důvodem je to, že i v případě, kdy vnímáme odlišnou (třeba i minimálně odlišnou) skutečnost, shodli jsme se (většinou nám tato shoda je předávána v dětství) na jejím jednotném pojmenování. Asi nejlepší příklad jsou barvy. Nejsme schopni zjistit, jak někdo vidí konkrétní barvu, ale shodli jsme se, že určitý frekvenční rozsah světelného záření budeme nazývat modrou barvu a jiný například zelenou. Zda vidíme opravdu naprosto stejnou barvu, je velmi nepravděpodobné, pro což jsou asi nejlepším příkladem částečně barvoslepí.

Vyšší bytosti (míněno bytosti na vyšším vývojovém stupni než je člověk) mají schopnost předat kompletní vjem bytosti druhé (i nižší), ale člověk je zatím odkázán ve velké míře na verbální informaci o svém vjemu.

Ti, kteří dosáhli vyšších frekvencí vibrací, jsou lépe schopni pochopit skutečnost nižších vibrací, protože si ji „pamatují“ z předchozího života či životů. Lidem, jejichž vědomí se pohybuje v rozsahu nižších frekvencí vědomí, se aspekty Boha vyšších frekvencí vibrací dají „vysvětlit“ jen velmi obtížně, protože oni přece jasně vidí, že skutečnost taková, jak je jim popisována, není. Teprve tehdy, když se u nich podaří zvýšit frekvenci vibrací, začnou rezonovat s „vyššími“ aspekty Boha.

Pokud tedy předpokládáme určitou míru pravděpodobnosti výše uvedených premis a z nich vyplývajícího závěru, je zřejmé, že každý člověk vnímá svoji realitu, která je odlišná od reality jiných lidí. Součástí poznání každého člověka (které je rovněž dáno tím, jakou část reality daný člověk vnímá) je i jeho poznání o tom, zda a případně jak přesahuje skutečnost jeho schopnost tuto skutečnost vnímat. Tím je dán i přístup k tomu, co mu sdělují ostatní v rámci jejich vnímání skutečnosti. Přitom je dobré si uvědomovat, že skutečnost přesahuje naši schopnost ji vnímat téměř (ne-li zcela) nekonečně.

Jedním ze základních principů tolerance je právě schopnost uvědomit si, že ostatní bytosti skutečně reálně vnímají jinou část Teoversa.

Bohužel běžně zažitý myšlenkový postup většiny lidí se dá vyjádřit následujícími slovy: „Vidím určitou skutečnost naprosto zřetelně, a pokud ji někdo takto nevidí, tak to může znamenat pouze jediné, že vidí špatně.“ Toto je hodně ovlivněno naším zaujetím hmotou a našimi smysly.

Na druhou stranu základní náboženské rozdílnosti jsou poměrně dost ovlivněny transcendentálními zážitky či vjemy (pomíjím pro tyto účely tzv. konspirační teorie vzniku jednotlivých náboženství). Myslím, že není nutné příliš zdůrazňovat, kam důsledky netolerance v této náboženské oblasti v dějinách lidstva vedly a kam stále vedou.

Rozdíly dvou entit (může se jednat o jednotlivé bytosti i o skupiny bytostí) ve vnímání určité části Teoversa spočívají velmi často kromě vnímání rozdílné skutečnosti i v tom, že jedna z entit vnímá větší část Teoversa. Pak se dá u této entity předpokládat schopnost větší tolerance k druhé straně, protože entita s širším vnímáním většinou vnímá i podstatnou část Teoversa té druhé entity, tj. vidí i její pravdu.

Součástí tohoto principu je schopnost chápat své vnímání reality jako vnímání z určité úrovně, nad kterou nepochybně existují úrovně další a vyšší. Tento princip nám brání odmítat jakýkoliv odlišný názor jako nepravdivý bez připuštění možnosti vlastního omylu. S nepochopením tohoto principu se pojí často i tvrzení, že pouze jedna cesta je vhodná a ještě ke všemu vhodná pro každého.

2. Schopnost nehodnotit jiné vnímání Teoversa a z něj vyplývajících názorů, případně nehodnotit je negativně s odpovídajícími emocemi.

Dalším ze základních principů tolerance je hodnocení názorů a výsledků vnímání druhých. Nepochybně i v tomto případě je důležité, jak dalece je hodnotitel ovlivněn výše uvedeným principem, tj. jeho schopností uvědomit si, že ostatní bytosti skutečně reálně vnímají jinou část Teoversa.

Schopnost nehodnotit jiné vnímání Teoversa a z něj vyplývajících názorů, případně nehodnotit je negativně s odpovídajícími emocemi. Tato schopnost nebývá pokaždé v přímé úměrnosti se schopností první. Vždy je možné přijímat jiné vnímání Teoversa jako pro nás novou informaci, která vzhledem ke své novosti je pro nás přínosem, i když tuto informaci nebo informace nemusíme zahrnout do své mozaiky poznání, která tvoří pro nás „pravdivý“ popis skutečnosti.

Aby nedošlo k naprostému nepochopení, tak uvedení názoru odlišného, odkrytí nepřesností či logických nedostatků není hodnocením.

Jako velmi časté a poměrně výrazné porušení tohoto principu je hodnocení autora názoru, které často s vlastním názorem nemá vůbec nic společného.

Odlišná situace nastává, pokud jsme přesvědčeni o záměrném uvádění nepravdivých popisů skutečnosti, zejména když informace vnímáme jako pokus o úmyslnou manipulaci. V takovém případě se nejedná o to, že druhá strana vnímá stejnou část Teoversa, ale snaží se nás manipulovat úmyslně popisem skutečnosti, který je odlišný od vnímané skutečnosti. Odkrytí manipulace není netolerantností, ale je vždy nutno mít na zřeteli, že se můžeme mýlit v tomto hodnocení, a proto obezřetnost je na místě.

3. Nepřítomnost motivování druhých k přejímání vlastních názorů a zejména nepřítomnost dlouhodobého motivování strachem.

Dalším principem tolerance je nepřítomnost motivování druhých k přejímání vlastních názorů a zejména nepřítomnost dlouhodobého motivování strachem. Mnoho lidí předkládající své názory druhým se neubrání (pomíjím pro účely tohoto článku ty, jejichž primárním cílem je motivovat druhé k přejímání předkládaných názorů, jako jsou například všechny marketingové praktiky mnoha subjektů včetně církví) tomu, aby nějakým způsobem přikládala ke svým názorům i motivaci k přijetí těchto názorů. Například: “Když se budete řídit mým názorem, budete bohatí, zdraví, přitažliví, silní, osvícení apod.“

Dle mého názoru nejhorší je motivace strachem. Například: „Když budete kouřit, dostanete rakovinu a umřete, když budete jíst sýry a pít mléko nemůžete být zdraví, když nebudete dodržovat desatero, přijdete do pekla, pokud nebudete mít víru ve správného boha, nemůžete se dostat do nebe, nepůjdete-li námi uvedenu duchovní cestou, nemůžete postoupit (vzestoupit) apod.“

Kromě toho, že dlouhodobá motivace strachem se v dějinách lidstva jednoznačně ukázala jako neúčinná (viz uváděné desatero), jedná se o negativní programování (nocebo efekt) s možnými negativními účinky jak na strašeného, tak i na možné karmické zatížení strašícího.

Dlouhodobá motivace strachem není vhodný prostředek z hlediska vlastní karmy a rovněž z toho pohledu, že nepřináší uspokojivé výsledky (opět zdůrazňuji, že za předpokladu, že primárním cílem není vzbudit strach a negativně programovat). Důvodem k motivaci ostatních bytostí strachem bývá naše touha či snaha manipulovat ostatními, což je opět u nás motivováno strachem. Strachem z toho, že budeme manipulováni, strachem z toho, že budoucnost nebude v souladu s našimi představami budoucnosti.

Motivace strachem, pokud je jí nutno použít, může být pouze krátkodobá a pouze v zájmu života či zdraví bytosti, vůči nimž tuto motivaci používáme (malé děti, domácí zvířata). Mírným prohřeškem je výjimečně použitá motivace typu: „Nech toho nebo tě plácnu“. Motivace typu: „Vezmi si tu šálu (svetr) nebo nastydneš!“, zejména při jejím častějším opakování je již dlouhodobou motivací strachem, a proto není vhodná. Nemohu při této příležitosti nevzpomenout na motivaci našeho třídního učitele na účast v prvomájovém průvodu: Účast v průvodu je dobrovolná, ale kdo nepřijde, ať si přičte následky sám.“ Nutno podotknout, že se jednalo o rozumného člověka a nikdy žádné následky nebyly.

Když se soustředíme na tři základní monoteistická náboženství, tak s výjimkou částí Nového zákona se jedná hlavně o motivace strachem, a proto také nikdy nefungovaly ku prospěchu lidstva. Zjednodušeně se tyto motivace dají vyjádřit následovně: „Kdo se nebude řídit naším názorem, nepřijde do nebe, nebo (v horší variantě) přijde do pekla.“

Nejhorší a bohužel možno říct i jedna z nejúčinnějších, pokud ne nejúčinnější vůbec, vždy byla a stále je motivace strachem věčného zatracení a strachem z nicoty.

A tak, jak bychom neměli motivovat jiné strachem k přijetí našich názorů, tak bychom se ani my neměli nechat motivovat strachem k přijetí názorů jiných.

Původní rčení stvořitele bylo mírně překrouceno na „Milujte se a množte se“, ale stvořitel nám vzkázal a stále vzkazuje: „Milujte a tvořte“ (množení je podmnožina tvořeníJ).

A tak jen připomínám vzkaz stvořitele a trochu ho rozvádím: „S láskou tvořte a tvořte lásku!“

Změny jsou nutné, ale možná je nyní důležitější než jaké, kdo a jak je provede

29.03.2010

Myslím, že je nutné vyjít z jedné základní skutečnosti – změna společnosti nutně a zákonitě nastane. Z čeho vycházím při tomto tvrzení – změnu si přeje většina lidí. Přestože to mnohé nenapadne, změnu si přejí i ti, kteří nám připadají, že jsou na tom dobře (že jsou za vodou). I oni opravdu touží po změně. Pro názornost cituji jednoho z nich: „Ať ten benzín stojí 150 korun za litr, alespoň nás bude na silnici daleko míň.“

Z pohledu jejich osobních zájmů jako je např. jejich vlastní bezpečnost a bezpečnost jejich rodinných příslušníků, stav přírody, ekologie či přelidněnost Země apod. je změna rovněž potřebná.

Tato situace se nikdy dříve v takové míře nevyskytovala. Až na úzkou elitu měli lidé málo informací. Informačním zdrojem byl pro ně většinou učitel či farář a tak netoužili po změně, protože ani neměli informace o tom, že a jak by bylo možno svět změnit.

Když uznáme to, že stav vědomí lidí je rozhodující a většina lidstva si změnu přeje, tak jediným možným závěrem je, že změna nutně musí nastat. Kdy a jaká změna nastane, je závislé na stavu vědomí lidstva. Dle mého názoru je nejméně pravděpodobné, že se společnost bude vyvíjet přibližně stejným stylem a tempem jako doposud.

Při pročítání mnoha informací z internetu, které hodnotí současnou situaci, se zdá jako nepravděpodobné, že současný stav tak, jak momentálně vypadá, je způsoben tím, že se situace globálním elitám vymkla z rukou. Že příčinou byla jejich nenasytnost a neschopnost odhadu toho, co si mohou všechno dovolit. Můj osobní názor je, že se jedná o neporozumění tomu, co globální elity jsou a jaké mají k dispozici prostředky. Nepochopení toho, že mohou využít nejlepších mozků, výsledků všech druhů výzkumů a analýz nezatížených žádnými „vědeckými“ či náboženskými dogmaty. Považuji za velmi nepravděpodobné, že současný stav je způsoben souhrou nepříznivých, byť dlouhodobých okolností. Nic se neděje náhodně.

Cílem globálních elit je moc, nejsilnější „droga“ vesmíru, minimálně tohoto „našeho“ vesmíru. Při analýze současné situace není obtížné dojít k závěru, že to, k čemu dochází, ať už si to média nazývají jak chtějí (krize, globalizace apod.), je koncentrace moci a vlastnictví, což jsou spojené nádoby. Pravděpodobně vážnější problém než je vlastní koncentrace moci a vlastnictví je skutečnost, v kterých rukách a k jakému účelu k této koncentraci dochází. Problém není globalizace a celosvětová vláda, ale kdo a za jakým účelem bude vládnout.

Na mnoha webových stránkách se nyní mnoho autorů i lidí v diskuzích zabývá otázkou jak dál. Mnoho lidí si uvědomuje neudržitelnost stávajícího způsobu bytí lidstva. Jen lidé málo informovaní či víceméně naivní věří tomu, že naše civilizace bude i nadále pokračovat v relativně klidném lineárním vývoji. Objevuje se hodně nápadů a teorií, jak zkvalitnit či změnit stávající systém a to zejména systém ekonomický.

Myslím, že tyto nápady a teorie jsou sice zajímavé, ale dle mého názoru neřeší to nejpodstatnější. Tyto nápady a teorie totiž neřeší situaci optimálně z pohledu všech vrstev společnosti (a pravděpodobně to ani nelze), ale vždy z pohledu určité skupiny obyvatel jednotlivých států či celé Země. Touto skupinou sice bývá často většina lidí, ale nikdy ne všichni a – což je zásadní – nikdy není optimální z pohledu těch, kteří mají moc. Samozřejmě, že jsou i teorie, které jsou optimální i pro globální elity (např. zavedení NWO), ale tyto teorie se nikde v médiích oficiálně nevyskytují. Přesněji řečeno, ony se sice vyskytují, ale v podstatě pouze ve formě tzv. konspiračních teorií, tj. teorií o tom, jak takovéto teorie asi vypadají.

Nyní se dostávám k podstatě tohoto článku obsažené v nadpisu. Nejpodstatnější dnes je, jak změny prosadit a kdo (a stejně důležité je i pro koho) je prosadí.

Sebesofistikovanější systémy jsou a zůstanou pouhými hezkými idejemi, pokud neexistuje způsob, jak je prosadit a pokud nejsou k dispozici lidé, kteří jsou schopni je realizovat. Oba tyto body se v následujícím textu pokusím rozvést.

První a základní otázkou je jak změny prosadit.

Když se podíváme na současné rozložení moci ve světě, tak snad jen opravdu zcela naivní a neinformovaní lidé (což ovšem neznamená, že jich je málo) si myslí, že ve zřízeních nazývaných zastupitelská demokracie si vládne lid. Když se pokusím označit skupinu lidí u moci poněkud jinak než je běžné, tak se jedná o skupinu, která se řídí heslem „Bankéři všech zemí spojte se“ J.

Jakou mají šanci na prosazení navrhované systémy, jejichž společným jmenovatelem je omezení zisků a tím i moci nebo omezení moci a tím i zisků této skupiny? Jakou formou budou takovéto systémy prosazeny? Kdo prosadí v parlamentech jednotlivých států tyto změny? Dosavadní poslanci nepochybně ne. Zásadní otázka tedy spíše než „jaký zvolit systém“ zní: „jakým způsobem prosadit zákon, který by určitý systém uzákonil“.

Jestliže někdo prezentuje v článcích či diskuzích svůj názor, že globální elity jsou hloupé a situace se jim vymkla z ruky a čekají na to, až jim někdo doporučí vhodný systém, který vše napraví, tak buď opravdu nechápe, co se děje, nebo se jedná o cílenou desinformaci.

Globální elity již nepotřebují více peněz, protože jich mají tolik, že je již nemohou nikdy utratit. Jejich motivací je získat či udržet si takovou moc, aby toto své výsadní postavení nemohli do budoucna ztratit.

Osobně jsem přesvědčen (ale velmi rád bych se v tomto bodě mýlil), že bez dalších podstatných změn, ke kterým se dostanu v další části článku, je nemožné dosáhnout změny systému prostřednictvím voleb. Stačí se podívat na česku politickou scénu a na to, které strany mají šanci se dostat do parlamentu a kdo za nimi stojí. Nedělejme si iluze, že v tzv. dlouhodobě „demokratických“ zemích jsou na tom jinak. Není pro to absolutně žádný důvod.

Kdo změny prosadí a pro koho budou prosazeny, kdo je bude realizovat.

To, co považuji za velmi důležité zdůraznit a co mně často chybí v různých analýzách, teoriích a návrzích řešení, zejména návrzích nových společenských a ekonomických uspořádání a systémů, je časté opomenutí základní veličiny těchto systémů, a to jsou lidé.

Žádný sebelépe vymyšlený a navržený systém nemůže a nebude „dobře“ fungovat, dokud nedojde k výrazné změně podstatné (nejsem schopen kvantifikovat, ale rozhodně nemyslím, že by byla nutná většina) části lidstva. Nikdy nikde v dějinách lidstva neexistoval dlouhodobě systém (a předpokládám, že ani nikde ve vesmíru), který by dobře fungoval, pokud by jednotlivé prvky systému nebyly na úrovni odpovídající tomuto systému. Takže to víceméně není o systému, jak je většina lidí přesvědčena a denně přesvědčována, ale o lidech, přesněji o stavu jejich vědomí.

Jsem přesvědčen, že k potřebné změně ve vědomí lidí již dochází. Otázkou zůstává, zda dostatečně rychle a u dostatečného množství lidí.

Ti, v jejichž zájmu tato změna není, protože by přišli o moc, proti tomu činí všechny možné kroky. Všechny kroky však při podrobnější analýze lze redukovat na společného jmenovatele a tím je poznání a informovanost většiny lidí a tím i možnost a schopnost lidí svobodně se rozhodovat. Není lepší řešení pro globální elity než přesvědčit většinu, aby chtěla to co ony. Proto jsem přesvědčen, že jejich další kroky budou směřovat k tomu, aby co nejvíce ovlivnily mínění většiny lidí a přesvědčily je, že zájmy většiny lidí jsou totožné nebo velmi blízké se zájmy globálních elit.

Základní boj o moc neprobíhá pouze ve formě ekonomické či politické, základní boj probíhá o stav vědomí lidí a lidstva a o stav jeho informovanosti.

Vytvoření víceméně umělé polarity a koncentrace pozornosti na tuto polaritu je forma odvedení pozornosti lidí od podstaty problémů (zdaleka nejen dnes a zdaleka nejen u nás). Kdo alespoň trochu sleduje diskuze všech úrovní na různých webových stránkách (a obávám se, že bohužel i zde) a je alespoň trochu „nad věcí“, nemůže nevidět, jak úspěšná je to taktika. Jak lidé až neuvěřitelně naivně jsou schopni spatřovat hlavní vinu a všechno špatné tu nalevo tu napravo, tu v modré tu v oranžové či jiných barvách. S jakou agresivitou a vulgaritou napadají druhé příslušníky diskuze a ve velké většině případů si neuvědomují, že napadají ty, se kterými jsou v podstatě na jedné lodi (příslušníci elit, jejich loutky a případně ti z opačného spektra lidské společnosti do diskuzí nepřispívají). Jaký požadavek na změnu lze očekávat od lidí, kteří si opravdu myslí, že podstata problému či základní chyba spočívá v Topolánkovi či Paroubkovi (nebo dříve v Klausovi či Zemanovi)?

Na druhou stranu, jaký ustanovit systém pro lidi, kteří nadávají na zneužívání systému jinými, a přitom by se v podobné situaci chovali stejně. Tím rozhodně nemyslím, že je taková většina lidí, ale bohužel v těchto tzv. demokratických systémech se „nahoru“ dostávají mírně řečeno ti méně slušní.

Nový systém nutně musí být šit na míru lidem, kteří ho budou realizovat, jinak nemá šanci na úspěch.

Čeká nás skutečná revoluce, která však nemusí být nutně revolucí v takové podobě, jak ji známe z lidské historie, tj. plnou násilných činů a utrpení mnoha lidí. Je však nutno chápat slovo revoluce v jeho původním slova smyslu jako obrat, otáčku. Při grafickém vyjádření vývoje jako spirály se asi dá nejsrozumitelněji připodobnit revoluce k jednomu závitu spirály. Při použití tohoto podobenství je možno pochopit, že tzv. sametová revoluce vlastně vůbec žádnou revolucí nebyla a že skutečná revoluce, tj. posun na spirále vývoje o jeden závit výše nás teprve čeká.

Co bylo prvotní příčinou každé revoluce v dějinách? Změna ve vědomí lidí, v jejich informovanosti.

Nemá smysl útočit na morálku politiků a jejich city. Kdyby něco takového měli, tak by už dávno politiku nedělali, nebo by do politiky v její dnešní podobě vůbec nešli (omlouvám se čestným výjimkám). O komunální politice to platí přiměřeně dle úrovně v hierarchii (velikosti komuny - obce). Politici však celkovou úroveň informovanosti netvoří. Tu tvoří média.

Jedině média mohou sehrát tu rozhodující úlohu v informovanosti lidí. Internet již hraje významnou roli v této hře, ale rozhodující postavení má televize. Ta v podstatě vytváří obecné mínění.

Co je však paradoxní, že ti mediální pracovníci, kteří se podílejí na udržování současného systému v jeho chátrání, či v přípravě nového (NWO), jsou s námi běžnými lidmi na rozdíl od vrcholových politiků v podstatě na stejné lodi. Také v jejich dlouhodobě existenčním zájmu a zájmu jejich dětí je, aby dnes lidé dostávali o některých skutečnostech pravdivé informace a o některých skutečnostech se vůbec dozvěděli.

A tak jako si myslím, že nemá smysl vytvářet tlak na politiky, dokud nemáme alternativu, koho zvolit místo nich (a tu reálně nyní nemáme), tak jsem přesvědčen, že má význam vytvářet tlak na mediální pracovníky, aby vykonávali svou práci ve prospěch celé společnosti a ne jen ve prospěch velmi úzké vrstvy. V této věci odkazuji na svůj článek „Skončí v letošním roce informační embargo?“ www.miroslav-zelenka.cz

. Dle mého názoru je v této oblasti situace ve světě trochu podobná situaci u nás v roce 1968. I tehdy se objevovaly první vlaštovky s do té doby šokujícími informacemi a najednou došlo k protržení hráze a lavina nových informací se pak valila ze všech zdrojů.

Co však považuji za velmi významné, je rozsah uvolněných informací. Domnívám se, že zde bude jeden zásadní rozdíl proti roku 1968. V tomto roce došlo k uvolnění informací o skutečné podobě reálného socialismu, ale všechny ostatní součásti desinformace lidstva zůstaly nedotčeny. V současné době bychom však neměli zůstat u odhalení nedostatků reálného kapitalismu, ale mělo by dojít k podstatně širšímu odkrytí nám utajovaných skutečností, které nejsou spjaty s určitou formou společenského zřízení. Samozřejmě politicko-ekonomická odhalení budou zajímat nejvíce lidí, protože se jich nejvíce přímo dotýkají.

První a základní skutečnost, která by mohla být odkryta veřejnosti, je to, že lidstvo je dlouhodobě a cíleně desinformováno a manipulováno. Upozorňuji, abych předešel nedorozumění, že jako mnoho dalších informací ani toto nebude pro část lidstva nová informace, bude to však zásadně nová informace pro většinu lidstva, pro kterou to, co není v novinách nebo v televizi, neexistuje.

Na závěr bych chtěl zdůraznit, že je i na každém z nás, kteří jsme alespoň částečně „v obraze“, abychom prováděli „osvětu“ v rámci svých možností. Jen se nesmíme bát odmítavých reakcí, občasného zesměšňování či obviňování z paranoie. Stále více událostí a nových informací bude „nevěřící“ (nebo možná přesněji věřící ale neznající) přesvědčovat o tom, že se skutečně něco podstatného děje a je na nás všech, jaký bude výsledek tohoto dění.

Podstata frekvence vibrací vědomí a význam výše této frekvence pro ovlivňování reality

02.04.2010

Tento článek volně navazuje na článek „Fraktální uspořádání Teoversa“. Pro ty, kteří jej nečetli, považuji za nutné jednu věc zopakovat. Upozorňuji a zdůrazňuji, že v tomto článku použité myšlenkové konstrukce jsou nutně silným zjednodušením a určitým zkreslením popisované skutečnosti a jako takové je nutno je chápat. V žádném případě není možné je přijímat jako obraz skutečnosti, ale pouze jako zjednodušený a zkreslený model této skutečnosti pojatý z mého úhlu pohledu.

Mnohá náboženství tvrdí, že bůh stvořil člověka k obrazu svému. Materialisté a ateisté tvrdí, že člověk stvořil boha k obrazu svému, ale přesnější je vyjádření, že člověk ve většině náboženských systémů stvořil obraz boha k obrazu svému, a proto je od skutečnosti tolik vzdálený.

Stvoření světa ve formě Světové mysli se dá přirovnat k fragmentaci Absolutní mysli, tj. svým způsobem rozčlenění Absolutního vědomí na jednotlivé relativně autonomní entity, na relativně autonomní vědomí.

Nemá smysl uvažovat o tom, jak dlouho Bůh existoval pouze ve formě Absolutní mysli, protože čas je tvořen Světovou myslí (odkazuji zde na svůj článek „Mysl (vědomí) - tvůrce času“). Z tohoto pohledu, pokud považujeme za nutné si to nějak formulovat, stvořený Svět (Teoversum) existoval vždy a vždy existovat bude a nemá počátek ani konec.

Lze si představit, že kromě fragmentace Teoversa existuje i defragmentace Teoversa. Fragmentace a defragmentace se plynule střídají a dá se to přirovnat rovněž k pulzaci z neprojeveného do projeveného a zpět. Touto formou pulzace procházejí vědomí všech forem a úrovní. Různým formám a úrovním odpovídají i různé frekvence této pulzace, což významově odpovídá běžně známé a používané frekvenci vibrací vědomí.

Částečně mimo rámec tohoto článku je myšlenková konstrukce vícedimenzionální bytosti, která před skupinou inkarnací (např. na Zemi) provede fragmentaci části své bytosti na jednotlivá relativně autonomní vědomí (inkarnáty) a po ukončení inkarnačního cyklu opět provede defragmentaci s tím, že celkové vědomí této vícedimenzionální bytosti bude obohaceno o informace „získané“ (prožité, stvořené) jednotlivými inkarnáty, ale nebude již rozděleno do relativně autonomních částí (inkarnátů).

Obecnou strukturu vědomí si lze představit jako mnoho počítačových stanic, které jsou připojeny k serveru. V hierarchii vědomí pak skupina serverů je připojena k serveru vyšší hierarchie a tak stále výše, až nejvýše je server, který sdružuje vše a můžeme jej nazvat bohem. To celé tvoří tzv. Teoversum. Počítač na vyšším stupni v hierarchii pak pracuje vždy na vyšší frekvenci.

Je možné si představit myšlenkovou konstrukci, kdy při každém pulzu (fragmentaci) lze projevenou skutečnost (vědomí určité úrovně) změnit o 1 bit (chápáno jako nejnižší a nejzákladnější dále již neredukovatelná jednotka informace).

Rozdíl mezi vědomími (bytostmi) na různých úrovních spočívá v rozdílnosti frekvence vibrací, z čehož plyne i jejich schopnost s různou rychlostí (rychlostí relativní ve vztahu k bytostem s nižší či vyšší frekvencí vibrací) měnit (ovlivňovat) realitu. To znamená, že bytosti s vyšší frekvencí vibrací jsou schopny za stejný časový úsek provést daleko více změn či větší změnu ve srovnání s bytostmi s nižší frekvencí vibrací. Je velmi pravděpodobné, že rozdíly ve výši frekvencí mezi jednotlivými úrovněmi vědomí se pohybují v kategorii řádů.

Mimo jiné se tímto způsobem dá rovněž vysvětlit skutečnost, že my nejsme schopni vnímat bytosti s vyššími frekvencemi vibrací, protože např. jejich pohyb v našem časoprostoru je tak rychlý, že jej prostě nejsme schopni vnímat. Proto tyto bytosti, pokud s námi chtějí komunikovat, jsou nuceny snížit frekvenci svých vibrací, případně výrazně zpomalit své změny stavu, např. tu tzv. 1 bitovou změnu provést až každý desátý, stý či tisící pulz. Lze to přirovnat k situaci, kdy mluvíme s někým, kdo pomaleji chápe, či neovládá tolik naši řeč a my vzhledem k tomu mluvíme výrazně pomaleji. Nebo by se to také dalo přirovnat procházce s hlemýžděm, kde – abychom udrželi jeho tempo – činíme jeden krok za hodinu.

Je nepochybné, že existují bytosti, se kterými komunikovat za normálního stavu vědomí (a možná vůbec) prostě nemůžeme, protože při použití předchozího podobenství, hlemýžď nikdy není schopen nijak držet krok s raketou a ani raketa nemá možnost se přizpůsobit rychlosti hlemýždě.

Touto teorií by se daly vysvětlit i rozpory, které plynou z informací o některých planetách (o jejich neobyvatelnosti) ze zpráv některých kontaktérů, kteří při svých návštěvách zde živé bytosti zaznamenali. Při jejich pobytu na planetě mělo vědomí těchto kontaktérů podstatně zvýšenou frekvenci vibrací, a proto byli schopni vnímat i bytosti s podstatně vyšší frekvencí vibrací, které normálně schopni vnímat nejsme ani s pomocí technických prostředků.

Naše schopnost provádět změny v 3D realitě je dána naší frekvencí vibrací, která je ve srovnání s vyššími bytostmi poměrně pomalá. I některé lidské bytosti však díky své vyšší frekvenci vibrací mají možnost provádět změny v 3D realitě takovou rychlostí, že to z našeho běžného pohledu vypadá jako zázrak (magie apod.). Jedná se o různé tzv. paranormální jevy, z nichž asi tak nejcharakterističtější pro účely pochopení této teorie jsou zázračná blesková uzdravení nebo materializace či dematerializace předmětů apod. Tito lidé nemají nějakou zvláštní schopnost v porovnání s námi, ale pouze vibrují stále či příležitostně na vyšší frekvenci vibrací a provádějí změny stejného druhu jako my, jen s tím rozdílem, že podstatně rychleji.

Naše forma ovlivňování reality je principiálně stejná (vzhledem k fraktálnímu uspořádání Teoverza) jako u vyšších bytostí, ale rychlost změn je u nich daleko vyšší.

Naše vědomí v období mezi životy či při pobytu v tzv. astrálním světě vibruje na vyšší frekvenci a proto jsme schopni v těchto stavech vědomí realizovat změny téměř okamžitě.

Upozorňuji, že i když mluvím o hmotě nebo 3D realitě, stále mám na mysli stavy a jevy, které jsou pouze projevy vědomí.

Je nutné si uvědomit, že vědomí Boha zcela nesrovnatelně převyšuje naše vědomí. Proto jsme naprosto bez šance se vcítit do vědomí Boha. Mezi naším vědomím a vědomím Boha je podstatně větší rozdíl než mezi naším vědomím a vědomím mravence a přesto představa, že se mravenci snažíme vysvětlit, že si např. jdeme zahrát tenis, se nám nutně bude zdát absurdní.

Práce na vlastním duchovním vývoji je přirovnávána k práci na zvýšení frekvence vibrací. Vše, co negativně ovlivňuje frekvenci našich vibrací, působí na její snižování a tudíž na zpomalení růstu a tím i na zpomalení našich schopností mentálně ovlivňovat realitu.

Předpokládám, že tento princip je součástí souboru pravidel či zákonů regulujících do určité míry fungování systému a jeho smyslem je umožnit mentální ovlivňování reality pouze bytostem, jejichž frekvence vibrací je na takové výši (jsou duchovně natolik vyspělé), že tuto schopnost nezneužijí. Je víceméně obecně známo, že těch několik málo skutečně vysoce duchovních bytostí inkarnovaných mezi námi považuje konání z našeho pohledu „zázraků“ (např. materializace a dematerializace předmětů) za znak jisté duchovní nevyzrálosti osob, které je konají.

Pokud se nám podaří zvýšit frekvenci vibrací, jsme pak schopni rychleji měnit či ovlivňovat realitu, což pak z pohledu bytostí s nižší frekvencí vibrací vypadá jako paranormální schopnosti. Z tohoto pohledu si myslím, že je na místě zavést nový pojem a přidat jej k již používaným pojmům IQ – inteligenční kvocient a EQ – emoční kvocient. Tímto novým pojmem je FVQ – kvocient frekvence vibrací. Kdyby tak ještě byl někdo schopen vynalézt přístroj na měření FVQ, byl by to velký příspěvek ke zjednodušení obsazování důležitých státních funkcí. Samozřejmě nejsem tak naivní, abych věřil tomu, že by si současní politici něco takového jako podmínku pro zvolení či jmenování do funkce odhlasovali, protože pak by se z nich na příslušná místa pravděpodobně nedostal nikdo.

Pro probíhající transformaci je důležité kolika lidem a jak výrazně se podaří zvýšit si frekvenci vibrací, protože díky vyšší frekvenci vibrací budou schopni svým vědomím ovlivňovat a měnit realitu a celkový stav vědomí Země. Z tohoto pohledu je zřejmé, že práce každého z nás má svůj význam. Nízkovibrační bytosti ovládající momentálně naši planetu nemají proti tomuto jevu žádnou obranu. Jedinou jejich obranou je všemi možnými formami (které popisuji v jiných článcích) zabránit tomu, aby u rozhodující části lidstva došlo k takovémuto zvýšení frekvence vibrací.

Naše úvahy o vzrůstající frekvenci vibrací vědomí při transformaci se dají kromě lidských bytostí vztáhnout i na Bytost Gaiu. Z toho by pak plynul závěr, že se vzrůstající frekvencí vibrací Gaii by vzrůstala i její schopnost ovlivňovat a měnit 3D realitu vzhledem k vyšší rychlosti prováděných změn. Ne již tak jednoznačně, ale přesto do určité míry logicky by se dalo předpokládat, že by tyto transformační změny, které nutně budou mít vliv i na život jednotlivých lidí a celé společnosti (pravděpodobně jak relativně negativní, tak i relativně pozitivní), mohly probíhat na jemnější úrovni, protože i vibrace vědomí bytosti Gaii budou jemnější. Tato skutečnost by se pak měla projevit na plynulejším a méně katastrofickém přechodu do nové úrovně bytí zde na Zemi.

Druhým projevem uvedené skutečnosti by mohlo být i to, že bytosti s nižší frekvencí vibrací budou mít v prostředí Země psychické a fyzické obtíže vzhledem k převládajícím vyšším frekvencím vibrací, které je budou obklopovat, což by je mohlo přivést ke změně jejich myšlení či chování, případně znesnadnit či znemožnit prosazování jejich zájmů, které jsou v rozporu se zájmy lidstva.

Logicky vzniká otázka, jak je tedy možné, že tzv. temné síly mohou mít v určitých fázích převahu, jestliže bytosti s vyššími frekvencemi jsou schopny rychleji (účinněji) měnit realitu.

Na tuto otázku je možné se podívat z více zorných úhlů.

Za prvé - je nutné si uvědomit, že jemné rozdíly ve výši frekvencí, tak jak se projevují u většiny bytostí v naší 3D realitě zde na Zemi, nehrají takovou roli, zejména pokud je tomu tak jako v dnešní době, kdy poměr bytostí s vyššími a nižšími frekvencemi je víceméně vyrovnaný.

Za druhé - bytosti s podstatně vyššími frekvencemi (jak inkarnované tak neinkarnované), které by mohly díky svým schopnostem ovlivnit realitu a tím i osudy bytostí nižších frekvencí, o takovou aktivitu většinou nemají zájem. Důvodem je jejich větší vhled do podstaty bytí a nezasahování do svobodné vůle ostatních bytostí.

Na závěr tohoto víceméně teoretického článku bych rád upozornil na myšlenku, kterou lze vyvodit z předložené hypotézy. Každý z nás může prací na zvyšování frekvence vlastních vibrací (případně i pomocí na zvyšování frekvence vibrací bytostí ve svém okolí) přispět k tomu, že pokud dojde k alespoň základní shodě o tom, jakou bychom si představovali budoucnost pro sebe, lidstvo a Zemi, budeme schopni naši 3D realitu účinněji ovlivňovat a měnit dle těchto svých představ.

Energetická podstata závislostí, jejich příčiny, průběh a možnosti léčení

13.04.2010

Zdá se logické, že ke zvýšení frekvence vibrací je potřeba dodat určitou energii. Představit si to lze na přirovnání s vodou. Jestliže chceme zvýšit frekvenci kmitání molekul vody (vyjdeme-li z tradičního pojetí tepla), tedy vodu zahřát, musíme dodat do uzavřeného (alespoň relativně) systému energii.

Ke zvýšení frekvence vibrací vědomí lidské bytosti je tedy nutno do systému vložit energii. Tuto energii je možno vložit různými způsoby. Jedním z nich je postupné a dlouhodobé přidávání energie do systému prací na sobě. Jiným způsobem je jednorázové přidání energie použitím různých prostředků. Charakteristické pro toto jednorázové přidání energie je, že se jedná o určitou formu půjčky. Je to přidání energie na dluh, který je nutno po čase opět splatit energií. To znamená, že energie je ze systému po určité době opět odčerpána a vzhledem k tomu, že se jednalo o krátkodobé zvýšení frekvence vibrací, frekvence vibrací poklesne pod stav, jaký byl před jednorázovým přidáním.

Při určitém přidání většího množství energie do systému dochází ke skokovému zvýšení frekvence vibrací a tím i kvality vědomí. Přibližný model procesu skokové změny popisuji v článku „Tři základní druhy cest duchovního rozvoje“.

Krátkodobé dotace systému energií mohou mít různou formu např. drog, alkoholu, psychotropních látek, různých léků (zejména antidepresiv), ale i jiných poživatin jako je káva, čaj, cukr apod., některých druhů pohybových aktivit, sexu, počítačových a jiných her, ale i tzv. duchovních kurzů, seminářů nebo pobytů v ašrámech, holotropního dýchání, autohypnózy, některých forem vizualizací, meditací apod.

Podstatou je to, že se vždy jedná o určitý druh půjčky či úvěru a je nutno si uvědomit, že tato půjčka či úvěr bude muset být splacena a splácet se bude tím, co jsme si půjčili, tj. energií. Z tohoto pohledu je velmi důležité si uvědomovat, za jakým účelem, na co si půjčku bereme a za jakých podmínek. K jakému účelu daný prostředek použijeme. Při využití podobenství s finanční energií je důležité, jestli si bereme půjčku na krásnou dovolenou, na vánoční dárek, nebo hypotéku na byt či rodinný domek a ve sféře podnikatelské, zda se jedná např. o leasing výrobních strojů, které budou přinášet firmě zpětně finanční energii nebo o leasing luxusních aut pro management.

V této souvislosti chci zdůraznit, že neexistují tzv. nečisté prostředky nebo neetické zkratky. Existují pouze prostředky, které vedou či nevedou k vytčenému cíli a delší či kratší cesty k cíli.

Fungování tohoto vypůjčení energie se dá ukázat na tom, co většina lidí dobře zná, tj. na požití alkoholu. Po euforii způsobené požitím alkoholu (míněna euforie způsobená vlivem alkoholu v krvi a ne např. chutí vína), se vždy dostaví v různé míře dysforie (opak euforie) běžně nazývaná kocovina a hloubka kocoviny je ve většině případů (běžného požití alkoholu v relativně normálním množství) přímo úměrná euforii.

Při tomto a obdobných procesech je nutno si uvědomovat, že se vždy jedná svým způsobem o smlouvu, kdy dostáváme nějakou hodnotu a musíme vždy počítat s tím, že za to musíme nějakou protihodnotou zaplatit. Je proto velmi důležité znát podmínky, za nichž smlouvu uzavíráme, znát obsah smlouvy a vědět, co je tou protihodnotou. To bývá dost často problém, protože mnoho lidí se o podmínky smlouvy a protihodnotu, kterou budou muset zaplatit, vůbec nezajímá a zajímá s pouze o hodnotu, kterou přijímají. Toto je klasické zejména u drog a alkoholu zvlášť. Je opravdu velmi pozoruhodné, jak mnoho lidí včetně inteligentních a relativně zkušených věnuje malou pozornost obsahu uzavíraných smluv včetně takových, jako jsou smlouvy pracovní či smlouvy o hypotéce. Někteří je dokonce ani nečtou. Pak asi není možné se divit, že lidé nevěnují pozornost podmínkám a obsahu v případech, kdy si ani neuvědomují, že nějakou smlouvu uzavírají.

Pokud účelem přijmutí „půjčky“ a hodnotou, kterou v rámci některé z takto uzavřených smluv dostáváme, je poznání, které pozitivně ovlivní náš následný život a bude impulzem k dlouhodobé práci na zvyšování frekvence vibrací, tak takováto půjčka může mít smysl, i když jsou použity prostředky, které jsou jinak většinovou společností (ať už z důvodů neznalosti či úmyslné desinformace) odsuzovány. V této souvislosti zdůrazňuji, že smyslem tohoto článku není v žádném případě ani odsuzování ani velebení jakýchkoliv prostředků, ale upozornění na souvislosti spojené s použitím některého z prostředků.

Dlouhodobá závislost na drogách všeho druhu (míněn i cukr, káva apod.) a možná se dá říct, že i každá dlouhodobá závislost (např. gamblerství), vzniká tím, že odměnou za „drogu“ je určitá euforie díky vypůjčené energii. Po té, když dojde k vrácení energie, nám tato energie chybí, a tak následuje vždy dysforie (deprese).

Abychom se dostali z tohoto stavu alespoň do normálního stavu, musíme pracovat na získání této energie. Další možností je vytloukání dluhu dluhem, tím, že si znovu energii vypůjčíme (např. další dávkou alkoholu) a můžeme se tak dostat a většinou dostáváme do bludného kruhu končícího i totálním bankrotem, tak jako ve světě finanční energie.

Další první fází na cestě k bankrotu může být i touha po euforii (bez vlastní práce) s tím, že cesta ke konečnému bankrotu je obdobná jako v předchozím případě. Tato závislost na euforickém stavu, na této půjčce energie je daleko horší než tzv. vlastní fyzická závislost (nepřítomnost nikotinu či alkoholu v krvi) na „droze“, pravděpodobně s výjimkou těžkých drog jako je např. heroin. To se týká i ostatních závislostí jako např. na sexu, běhání, duchovních seminářích apod.

Různé druhy těchto energetických půjček mají i různé (i hrůzné) druhy následků. Nejedná se vždy pouze jen o kvantitu, ale i o kvalitu (o podmínky uzavírané smlouvy). Pokud mám závislost na běhu v přírodě, jedná se rovněž o závislost na dosahování euforického stavu, ale následky jsou ve srovnání s jinými druhy smluv podstatně menší. I když zcela opotřebované klouby či rozpadlé manželství také nemusí být malou daní. A i v takovýchto případech jako je běhání je nutno počítat s tím, že po stavu euforie se dostaví situace, kdy průběh sinusoidy naší nálady bude směřovat dolů. Ale samozřejmě takovýto průběh se nedá srovnat s kocovinou po požití alkoholu či jiné drogy.

Pobyty na duchovních seminářích, přednáškách či kurzech jsou také jistou formou výpůjčky (platíme zde rovněž energií finanční a časovou) a pokud nám to nebude sloužit k tomu, abychom následnou prací se naučili energii získávat, ale bude to sloužit pouze k jednorázovému krátkodobému zvýšení frekvence vibrací, tak to nesplní svůj účel a při vrácení do běžného života se minimálně vrátíme do původního stavu. K tomu se bohužel někdy přidávají i pocity nadřazenosti plynoucí ze stavů přechodně zvýšené frekvence vibrací.

Stav závislosti a mám nyní na mysli zejména téměř určitě společensky nejhorší z nich (s výjimkou závislosti na moci), tj. závislost na alkoholu a tvrdých drogách, vzniká zhruba dvěma mechanismy. Druh mechanismu má svůj význam na možnosti a formu práce na odstranění této závislosti.

První mechanismus by se dal zjednodušeně nazvat jako touha po euforii a druhý mechanismus jako touha po normálním stavu. Pro zjednodušení modelových situací budu uvádět pouze na příkladu alkoholu, což je také příklad nejtypičtější, zejména pro první mechanismus.

Alkohol je jedna z nejkratších cest k euforii, a proto je také nejčastěji k těmto účelům využíván. Mnoho lidí pije alkohol v přijatelné míře a nestávají se z nich notoričtí alkoholici na alkoholu závislí. Cesta vedoucí k těžké psychické a následně i fyzické závislosti je přes počáteční závislost na euforickém stavu. Tato počáteční (počáteční fáze může trvat i relativně velmi dlouho) touha po častém a rychlém navození euforického stavu energetickou výpůjčkou se časem mění v touhu zbavit se post-euforického stavu lidově zvaného kocovina a již kolikrát nejde o navození nového euforického stavu, ale o zbavení se kocoviny a navození stavu „normálního“. Toto neustálé vytloukání energetického dluhu novým dluhem postupně pokračuje až k bankrotu.

Druhý mechanismus se od toho prvního liší zejména tím, že člověk se přijetím energie z drogy ani tak nesnaží o euforii, ale spíše o to dostat se z nepříznivého stavu – dysforie (deprese). Nemusí se vždy jednat pouze o člověka vyloženě dlouhodobě depresivního, ale může se jednat o člověka prožívajícího životní krizi či stresy (rodinného, osobního, pracovního nebo podnikatelského charakteru). Často se stává, že i člověka, který je v první fázi začínající závislosti v rámci prvního mechanismu, potká životní událost, která tuto depresi působí. Je si však nutno uvědomit, že příčiny deprese mohou být ryze subjektivní (z pohledu ostatních malicherné), což však nic nemění na jejich významu pro konkrétního člověka. Další fáze a průběh jsou pak již velmi podobné jako v případě prvního mechanismu.

Z toho, co jsem uvedl o příčinách vzniku závislosti, již víceméně plyne, že formy pomoci jsou u obou mechanismů částečně odlišné.

Co však považuji za opravdu velmi významné a důležité, je moje osobní přesvědčení, které je v rozporu s oficiálními názory na možnost absolutního vyléčení se z alkoholismu. Většinou je zastáván názor, že alkoholismus je víceméně nevyléčitelný, a že alkoholik již musí do konce života abstinovat. Proto se nehovoří o vyléčených alkoholicích, ale pouze o abstinujících alkoholicích. S tím zásadně nesouhlasím. Mimo jiné i proto, že znám osobně případy vyléčených alkoholiků, tj. alkoholiků, kteří po určité době abstinování opět mohou pít alkohol, ale již na něm nejsou závislí.

Co je podstatné pro vyléčení, samozřejmě kromě nezbytné doby úplné abstinence? Podstatné je léčení příčin vzniku závislosti (odstranění či omezení důvodů jejího vzniku), což je v obou případech neschopnost (včetně neznalosti) mechanismů doplňování energie do systému jinými formami, než takovými, které jsou půjčkami a vytvářejí ve svém důsledku závislost. Z toho důvodu je léční závislosti vzniklé prvním mechanismem jednodušší (v čím ranější fázi, tím lépe), protože se jedná pouze o závislost na euforii (v počáteční fázi).

Léčení závislosti vzniklé druhým mechanismem je již složitější a může se jednat i o léčení jistých patologických psychických stavů. Lépe to lze pochopit na podobenství. Je jednodušší přesvědčit o abstinenci někoho, kdo si bere algenu nebo ibalgin na zlepšení nálady či zvýšení energie, než někoho, kdo si ji bere proti příšerným bolestem hlavy.

Nepochybuji o tom, že neexistuje obecný návod na řešení drogových (natož všech) závislostí a je nutné vždy individuálně zjišťovat skutečnou příčinu a podstatu vzniku a trvání konkrétní závislosti u konkrétního člověka.

Dalším krokem, který považuji za nezbytný je tuto zjištěnou příčinu a podstatu dotyčnému vysvětlit, a to co nejtrpělivěji a vzhledem k jeho intelektu a mentalitě co nejsrozumitelněji, pokud již není v takové fázi, kdy jakékoliv vysvětlování je již zbytečné.

Pokud tyto první dvě fáze byly úspěšné, je naděje na úspěch, ale čeká ještě relativně dlouhá a trpělivá práce nejen závislého, ale i jeho okolí (rodinných příslušníků, přátel a spolupracovníků). Z vlastní zkušenosti (naštěstí ne coby závislého) vím, že jedním z nejtěžších úkolů bývá přesvědčit závislého, že už se opravdu jedná o závislost. Běžným argumentem závislých v počátečních fázích je: „Já mohu kdykoliv přestat, ale proč bych to dělal.“ Velkým problémem bývá často existence osoby, ke které by měl závislý minimálně v této věci důvěru a byl tak ochoten předávané informace přijmout.

Považuji za nutné upozornit na jeden jev, který se vyskytuje v souvislosti se závislostmi na drogách a opět nejčastěji na alkoholu. Dlouhodobým užíváním dochází k celkovému stavu téměř neustálého nedostatku energie, což má za následek oslabení aurického ochranného pole. Proto velmi často dochází k tomu, že se na člověka s oslabeným aurickým polem napojí různé formy příživnických entit, které negativně ovlivňují člověka (mimo jiné samozřejmě směrem k udržování závislosti) a vzniklé negativní energie jsou tak zdrojem energie pro tyto entity. U alkoholiků se dost často jedná o velmi agresivní chování vůči druhým i sobě a z toho vzniklé negativní energie jsou pak „potravou“ pro tyto kvazi bytosti.

Dalším jevem, který je víceméně opomíjen (nemluvě o oficiální vědě), ale který také hraje svou významnou roli v této oblasti, jsou egregory jednotlivých závislostí a s nimi spojenými symboly a rituály. Egregor je pojem vyjadřující existenci zvláštních astrálních útvarů, které jsou vytvářeny skupinovými představami, idejemi a pocity jako jsou např. náboženské a politické ideje, ale i hromadné všeobecné sklony a názory. Egregor je tedy astrální reprezentace kolektivní mysli a funguje jako více méně silná astrální bytost, není jen pasivním odrazem toho, co je společné lidským myslím, ale též aktivním činitelem. Egregor každé závislosti aktivně ovlivňuje závislé k udržování případně prohlubování této závislosti a využívá k tomu i s ním spojené symboly (např. tvary sklenic pro pivo, víno, likéry) a rituály (typické např. pro kouření či pití kávy a různé oslavy a druhy zábav). S těmito symboly a rituály rovněž vědomě a úspěšně pracují i reklamy na předměty závislostí. Při práci na odstranění některé ze závislostí není dobré zapomínat i na tuto skutečnost.

Různé druhy závislostí bývají i vzájemně propojeny (velmi často právě rituály) a dochází tak k synergickým efektům. Z nejběžnějších je například propojení mezi alkoholem a kouřením, alkoholem a jídlem, alkoholem a sexem, alkoholem a některými druhy zábavy (na kterých rovněž může být závislost).

V podstatě každá závislost je překážkou na duchovní cestě. A to i taková, která na to zdánlivě nevypadá, jako je například závislost na duchovní cestě. Nejrozšířenější závislostí zřejmě bude naše závislost na životní roli, kterou jsme si přišli zahrát, závislost na egu, což se dá formulovat jako egoismus. To je ta závislost, které se potřebujeme nejvíce zbavit a která nám pak pomůže nepodlehnout jiným závislostem.

Nechci ani nemohu zde vyjmenovávat všechny druhy závislostí, ale uvedu některé příklady, které by možná někoho jako závislost nenapadlo pojmenovat.

Závislost na adrenalinu (horolezci, dobrodruzi, hrdinové), na úspěchu a na slávě (umělci, sportovci), na práci (workholici), na informacích (informholici), na utrpení (masochisti nejen ve formě sexuální úchylky), na sebeobětování pro druhé (nazývám to syndrom matky Terezy), na televizi a televizních seriálech, na nakupování apod.

Některé druhy těchto závislostí jsou pro společnost víceméně prospěšné a často tak i hodnoceny či odměňovány, jako např. workholici, či závislí na sebeobětování pro druhé, ale vždy je nutné je chápat jako závislost.

Snad nejhorší forma závislosti z pohledu společenské škodlivosti (dle mého názoru ještě vysoce překračující všechny ostatní druhy) je závislost na penězích a moci, což jsou spojené nádoby. Silně negativní vliv této závislosti můžeme všichni téměř neustále sledovat v „přímém přenosu“ v rámci české i celosvětové scény a zjištění jeho výskytu v dějinách lidstva (které by se z určitého úhlu daly také charakterizovat jako dějiny válek) je opravdu zcela snadné, nezpochybňované a nezpochybnitelné. Tento nejškodlivější druh závislosti není v této společnosti klasifikován jako nemoc a léčen, ale bohužel někdy i glorifikován, což je celkem pochopitelné, když si uvědomíme, kdo glorifikátory platí.

Bytost mezi bytostmi a škola života hrou

21.04.2010

Vše, co existuje, je jen vědomí. Vše, co můžeme pozorovat a vnímat kolem sebe, je pouze určitá část tohoto komplexního vědomí. Každá tato část je svým způsobem i autonomní a samostatná. Dá se tedy říct, že vše, co vnímáme kolem sebe, jsou relativně samostatná vědomí a můžeme je tak nazvat bytostmi. Z tohoto zorného úhlu jsme obklopeni jen bytostmi. Není nic kolem nás, co by nebylo bytostí. I každá buňka, molekula, atom nebo foton mají svého druhu vědomí a jsou tedy bytostí.

Zkusme se dívat na svět kolem sebe pod tímto zorným úhlem a pozorovat vše kolem sebe jako bytosti. Asi se nám nepodaří běžně vnímat molekuly či atomy, ale je možné takto vnímat jako bytost i každou rostlinku, mravenečka, ale i kamínek či šroubeček. Při tomto našem výletu do světa bytostí můžeme udělat i další oproštění se od obvyklého vnímání okolního světa, a to tak, že ve své představě zrušíme běžně a asi i nutně vnímanou hierarchickou strukturu světa bytostí kolem nás. Tou hierarchií mám na mysli v daném případě zjednodušeně řečeno například následující hierarchickou posloupnost – nerosty včetně výrobků z nich, rostliny, živočichové, lidé, bytosti vyšší jako jsou andělé, Gaia apod.

Při tomto procesu je nutné se zejména oprostit od našeho konvenčního způsobu uvažování, kdy pod pojmem bytost vnímáme takřka výhradně člověka a pokud jsme ochotni přiznat i něčemu jinému kolem nás statut bytosti, tak možná psům, kočkám, koňům a delfínům. Co však může být v naší představě ještě těžší při zrušení hierarchické struktury bytostí, je zrušení nadřazeného postavení člověka vůči ostatním bytostem, a to aniž si to běžně uvědomujeme i vůči takovým bytostem jako je Gaia. Jedná se v podstatě o opačný přístup než je vlastní mnoha lidem (možná většině), kteří si ho také zakotvili do svých právních řádů, tj. že vše kromě člověka jsou věci.

Při takovémto „jiném“ vidění vnímáme kolem sebe svět plný bytostí, z nichž každá má své místo, svůj smysl a účel a svůj cíl. U mnoha bytostí nám může tento smysl a cíl unikat, ale to ještě neznamená, že ho tyto bytosti nemají.

Zajímalo by mě, kolik lidí se v životě zamyslelo nad tím, jak ostatní bytosti vnímají nás, ať už obecně jako lidi, tak i jako zcela konkrétního člověka. Třeba zase některým uniká náš smysl a cíl.

Je pravda, že nebude asi málo lidí, kteří se nezamýšlejí ani nad tím, jak je vnímají druzí lidé. Tím méně lze očekávat, že se budou zabývat tím, jak je vnímají entity, které oni považují víceméně za věci. Protože většina lidí má pocit, že je tyto „věci“ či „bytosti druhé kategorie“ nijak nevnímají a nereagují na jejich jednání, nemají také žádné zábrany ve svém způsobu chování k těmto bytostem a bohužel se také podle toho často chovají. Zjednodušeně řečeno chovají se tak, aby to pro ně přineslo co největší užitek. To v mnoha případech znamená, že i slušně, protože to přináší větší užitek (např. k pěstované zelenině, domácím zvířatům či vlastnímu autu).

Pravidlo chování – co nechceš, aby bylo činěno tobě, nečiň druhým – je většinou vztahováno pouze na bytosti lidské, a to ještě v omezené míře. To je ta stálá sebestřednost lidského druhu – vidět sebe jako střed a smysl vesmíru.

Kdyby tak nám lidem byl umožněn jakýsi pohled „zvenčí“ na strukturu Teoversa a mohli bychom tak vnímat svoje role a role ostatních bytostí v té nekonečně složité a dokonalé kosmické hře! Pevně věřím, že tento pohled by vnesl do našich myslí daleko více pokory a zároveň i úcty k rolím druhých bytostí.

Zrovna tak, jako moudří herci s pokorou vnímají menší role ostatních spoluhráčů s plným pochopením toho, že pouze všichni dohromady vytvářejí plnohodnotné divadlo. Obdobně jako moudří herci na divadle bychom začali vnímat všechny bytosti kolem nás jako partnery a ne pouze jako statické, neživé a bezvýznamné kulisy.

Myslím, že nejsrozumitelněji se tato jiná forma vnímání dá pochopit na domácích (míněno neužitkových, k potravě či výrobě potravin neurčených) zvířatech. Myslím, že u psů a koček a jejich lidských protějšků, lze snadno rozpoznat, kdy lidská bytost druhou ne-lidskou bytost „vlastní“ či ji má coby partnera, a to dokonce dost často i jen z chování psa nebo kočky. Při podrobnějším průzkumu těchto vztahů lze vypozorovat, že v tomto partnerství občas hrají dominantní roli zvířata, a ne člověk.

Obdobné chování je možno vidět například i vůči autům. Mnoho lidí si povídá se svým autem a děkuje mu vždy po dojetí za věrné služby. Můžeme mít rádi své auto jako spolehlivého partnera anebo jako majetek vyjadřující naše postavení ve společnosti. V té souvislosti jsem přesvědčen, že by se možná mnoho lidí dost divilo tomu, jaké výsledky by přinesl průzkum poruchovosti a nehodovosti aut podle toho, jaký k nim jejich majitelé mají vztah. Kladný vztah k druhým bytostem nepřináší dobré výsledky pouze při pěstování rostlin.

Druhým důležitým aspektem při vnímání druhých bytostí (po zrušení hierarchického vnímání) je vnímání bytosti plně jako bytosti se zcela specifickými vibracemi, mající vibrace obdobné se svým druhem, ale při tom i zcela jedinečné vibrace jedné jediné bytosti v Teoversu. Opět uvedu na příkladu psů a koček. Jsou lidé, kteří se k nim chovají jako k lidským bytostem (což rovněž není vhodný extrém už jen z toho důvodu, že to prostě lidské bytosti nejsou), ale i tací, kteří s nimi jednají jako se svým autem nebo notebookem. Na jemnější úrovni této necitlivosti jsou lidé, kteří nerespektují např. vzájemnou odlišnost psů a koček a chovají se k nim naprosto stejně. Všichni, kteří se nesnaží vnímat specifické vibrace odpovídající konkrétní bytosti, se pak často diví vzniklým nedorozuměním a vinu samozřejmě nehledají u sebe.

Tento aspekt by se také dal nazvat empatií (vcítěním) vůči všem bytostem. Pokud někomu připadá zbytečné zdůrazňovat, že ke všem bytostem (tak jako mně, než jsem se podíval do Wikipedie), tak dle Wikipedie (příznačně ve stylu toho, co jsem psal o sebestřednosti člověka) je empatie porozumění emocím a motivům druhého člověka.

Mnoho lidí se snaží o svůj duchovní vývoj a mnozí se skutečně hluboce zamýšlejí, jak na sobě kvalitně pracovat. Někdy to opravdu není jednoduché a podmínky (vnější ale i vnitřní) nejsou většinou optimální. Mnoho věcí se zdá náročných na čas, ale zejména na vlastní sebeovládání a koncentraci na přítomný okamžik. Celý tento článek do určité míry směřuje k tomu, jak nabídnout jednu z forem, která toho od nás vyžaduje poměrně málo. Stačí si jen stále uvědomovat, že vše, co nás obklopuje, jsou bytosti (relativně samostatné části vědomí) a ke všemu, co nás obklopuje se chovat jako k bytostem, které všechny jsou součástí absolutně dokonalého Teoversa a jako takové jsou všechny dokonalé. Jestliže vnímáme některé z nich jako nedokonalé, tak je to pouze odrazem naší nedokonalosti pochopit dokonalost Teoversa.

Pokud to bude jen trochu možné (a možné je to vždy) a přidáme k tomu lásku ke všem bytostem (nebo alespoň k těm, které nás obklopují), začneme se měnit a s tím i svět kolem nás. Trochu se obávám, že nejvyšší čas začít měnit sebe i svět už byl včera. Na druhé straně mě zase naplňuje nadějí to, že mnozí již začali.

Aby nás tato hra na bytost mezi bytostmi bavila, tak si ji hrajme s chutí a tvořivostí lidem vlastní. Možná, že budu napaden za kacířská slova, ale pojďme hrát tu hru na duchovno s radostí a humorem. Zkusme se tím bavit, hrát si a tvořit. Když škola hrou, tak proč ne hrou škola života. Jak Komenský, tak i všechny možné moderní vědecké výzkumy potvrzují, že když si žák hraje a baví ho to, učí se podstatně rychleji a s trvalejšími účinky. Proč by to v oblasti duchovní výuky mělo být jinak? Hrajme si jako děti, protože děti si při hře nekladou žádná jiná omezení než omezení vlastní tvůrčí fantazií. A tak, jak si např. kluci hrají na Jágra či Nedvěda, napodobují je a učí se od nich sportovní dovednosti, můžeme si i my hrát na dokonalé bytosti, na boha. Povídejme si např. telepaticky se stromy, rostlinami, kameny, vílami, ale i třeba viry či bakteriemi. Možná se sami budeme divit, jakých dosáhneme výsledků. A že se nám vše vždy nepovede, je přece zcela normální, Jágrovi také ne.

Hrajme si a staňme se tak vědomými účastníky Kosmické hry a nemůžeme nikdy prohrát. Už jen proto, že smyslem Kosmické hry není vítězství, ale hra.

Cílem je zaměstnat mysl lidí zástupnými problémy, aby se nesnažili pochopit podstatu

02.05.2010

Zaujal mě článek http://pastalka.blog.idnes.cz/c/134614/Zpoved-cloveka-s-platem-100-tisic-mesicne.html

a diskuze pod tímto článkem.

Řekl bych, že je to klasická ukázka toho, jak systematicky rozdělovat lidi a podněcovat je proti sobě. Lidi, kteří jsou spolu na stejné lodi, ale část z nich je chudší a část z nich je bohatší, tak jak o této situaci hovoří sociolog Jan Keller ve své přednášce „Arogance financí“. Pro někoho je důležité, aby se zabývali problémy jejich vzájemných nerovností a vztahů s tím souvisejících a hlavně, aby se nesnažili dopátrat se podstaty problémů. Nic nového pod sluncem – rozděl a panuj.

Takováto rozdělování a podněcování existovala samozřejmě i za socialismu, i když v trochu jiné formě. Kdo měl tu „čest“ to zažít, tak si jistě vzpomene na uměle udržovanou averzi modrých límečků vůči bílým límečkům. Jednalo se tak trochu o negativ vůči dnešní době, kdy mnoho dělníků mělo dojem, že technici se na nich jen přiživují, a že to, co tzv. bílé límečky dělají, vlastně ani pořádná práce není, pokud si dokonce nemysleli, že jim práci jen ztěžují. Nutno přiznat, že ji někteří opravdu ztěžovali, ale každý, kdo se setkává s dnešní byrokracií, nepovažuje takovéto komplikace pouze za výdobytek reálného socialismu.

Pokusím se v této části článku vyvrátit několik omylů, které jsou stále používány jako argumenty v mnoha diskuzích pro obhájení vlastních názorů. Tím nechci říct, že se jedná o přesvědčení všech, ale bohužel se nejedná ani o přesvědčení výjimečná. Na otázku, kdo a proč tato přesvědčení mediálně přiživuje, je možno odpovědět otázkou „qui bono“ – v čí prospěch se tak děje.

Více vydělávají pouze ti, co více pracují a jsou kvalifikovanější (více se učili).

Pomíjím pro tyto účely množinu lidí, jejichž příjem pochází z činností vyloženě společensky škodlivých.

Uvedu příklad, který se mi zdá pro vyvrácení tohoto omylu nejprůkaznější. Průměrný plat mladé průměrně kvalifikované, ale dobré pracovnice v bance nebo v marketingových odděleních větších (zejména zahraničních firem) při stejném počtu odpracovaných hodin se rovná zhruba dvojnásobku průměrného platu mladého průměrně kvalifikovaného, ale dobrého pracovníka obsluhy obráběcího centra, který si sám zpracovává programy. Přitom si troufám tvrdit, že ke kvalitní práci na obráběcím centru je potřeba přibližně stejného množství výukového procesu a stejného množství talentu jako pro práci v bance nebo marketingu. Je pravdou, že většinou muži (což je převážná většina obsluhujících center) nemají talent na jazyky nebo účetnictví, ale na druhé straně většinou ženy nemívají takový talent pro práci na obráběcích centrech.

V čem spočívá ten základní rozdíl – v počtu hodin, v kvalifikaci nebo talentu? Nespočívá prostě v tom, že ve výrobní sféře jsou platy výrazně nižší než v bankovnictví, obchodu, marketingu či reklamě, oblasti IT apod. A to se ani nezmiňuji o příjmech různých daňových a finančních poradců, advokátů, makléřů, některých umělců a sportovců apod. Například platy špičkových konstruktérů se s obtížemi vyšplhají na platy průměrných pracovníků např. v bankovnictví. Opravdu to spočívá v tom, že konstruktéři jsou v průměru líní, nevzdělávají se a mají pro své zaměstnavatele nízkou užitnou hodnotu? A to si můžeme klidně představit, jak takový mladý úspěšný makléř, který nevytváří žádnou užitnou hodnotu, jen se podílí (klidně mu přiznejme, že chytře, pracovitě a úspěšně) na její směně (zjednodušeně vyjádřeno), se opovržlivě vyjádří o mladém konstruktérovi s platem 22.000,- Kč hrubého tak, že je to socka, na kterou on doplácí ze svých daní a sociálního a zdravotního pojištění.

Ti, kteří jsou chytřejší, pracovitější a více se učili, vydělávají na ty, kteří takoví nejsou, což je nespravedlivé přerozdělování.

Pomíjím pro tyto účely množinu lidí, kteří sociálního systému zneužívají, protože v daném bodě ti chytřejší a pracovitější mají pravdu, ale zapomínají, že na zneuživatele doplácejí i ti ostatní, kteří pracují a pobírají za svoji práci odměnu, i když třeba podstatně nižší.

Jako první argument proti této tezi si dovolím použít argument uplatněný již v některé z diskuzí. Představme si, kdyby všichni byli chytří, pracovití a více se učili. Kdo by jim zajišťoval výrobu a distribuci potravin, výrobků a energií? Kdo by jim postavil rodinné domky, vily, silnice, kanalizaci? Je sice možné, že by to někdo musel i s tou vysokou pracovitostí a kvalifikací dělat, ale pak by také tomu musela odpovídat i jeho mzda. Tím by cena těchto potravin, výrobků a služeb šla podstatně nahoru (neobstojí argument dovozu levných výrobků například z Číny, protože naše výrobky a služby by vzhledem k vysokým mzdovým nákladům byly neprodejné a neměli bychom tyto výrobky z dovozu za co nakupovat /nejsme v pozici USA J/), čímž by reálná mzda šla podstatně dolů i při zachování její nominální výše.

Dále je potřeba si uvědomit, že v současné době je produktivita práce na takovém stupni, že tzv. nadhodnota, kterou někteří pracovníci vyrobí, výrazně převyšuje jejich odměnu za práci a tato nadhodnota je pak přerozdělována v průběhu dalšího putování potravin, výrobků nebo energie na místo spotřeby i ve prospěch těch chytřejších a učenlivějších. To znamená, že jejich příjem je vyšší díky tomu, že se podílí na přerozdělení hodnoty, kterou vyrobili ty „opovrhované, líné, nevzdělané, od státu zajištění očekávající“ socky, na které oni pracovití a vzdělaní musí vydělávat.

Všichni podnikatelé jsou buď podvodníci nebo těžce vykořisťují své zaměstnance.

Toto je pohled z druhé strany. Tak, jako i v prvních dvou případech, se na tomto názoru podílejí i špatné zkušenosti podvedených nebo zaměstnanců.

Existuje mnoho podnikatelů a znal jsem jich osobně dost, kteří při svém podnikání riskovali svůj osobní majetek, doslova dřeli, firmě obětovali vše, často i osobní a rodinný život a přitom jejich životní úroveň nijak významně nepřevyšovala (pokud převyšovala) životní úroveň jejich zaměstnanců. Myslím, že minimálně na úrovni malých a středních podnikatelů není morální a etická úroveň podnikatelů pod úrovní jejich zaměstnanců.

Ti, kteří mají větší příjmy, by si měli uvědomit, díky komu mají tyto větší příjmy a ti, kteří mají menší příjmy, by si měli uvědomit, že ti, kteří mají větší příjmy, odvádějí i větší část svých peněz do státního rozpočtu a tyto peníze jsou použity i v jejich prospěch.

Jsem si vědom, že to zní jako utopie, ale kdyby se lidé konečně probudili a pochopili, že jsou na jedné lodi, přestali by bojovat proti sobě a začali spolupracovat. Měli by začít hledat to, co je spojuje a ne to, co je rozděluje. A to se ještě nyní objevuje tendence postavit proti sobě mladé a staré, na které mladí musí vydělávat.

Mediální rozdělování lidí a podněcování proti sobě navzájem právě slouží k tomu, aby se „náhodou“ nespojili a nezačali se zajímat hlavně o to, kdo, jak a proč zneužívá jejich peněz odvedených do státního rozpočtu, ať už se jedná o jakoukoliv formu zneužívání nebo rozkrádání státního majetku.

Z oblasti ekonomiky se přenesu do oblasti politiky, i když se v podstatě jedná o stejný princip.

Myslím, že není v dnešní době nutné být přímo politologem, aby bylo možno pochopit, jaká hra se hraje. Dokonce si troufám říct, jaká hra se s námi jako s většinou hraje. A zase je to klasická hra – rozdělit lidi a poštvat je proti sobě. Jaká rajská hudba to musí být pro architekty těchto her, když slyší, jak si ti ubožáci, kteří jsou na jedné lodi, nadávají do socek nebo modrých vyžírků. Na ukázku dvě citace z diskuzí na internetu. Vybral jsem jen ty slušné (nevydržel jsem a opravil pravopisné chyby).

„Pracovat nikdy nebudete, protože jste prachsprostá modrá vyžírka, na kterou musí pracovat poctiví dělníci. Hnus, hnus, hnus.“

„Jsi prostě ubohá socka a totální nula.“

Je zajímavé (velmi eufemisticky řečeno) sledovat současné volební kampaně různých stran řízené spřátelenými zahraničními „volebními“ agenturami. Vyjádřeno třemi slovy – negace, negace, negace, nebo možná ještě jinak – špína, špína, špína. Základem je pomluvit a pošpinit všechny ostatní v co největší míře. Nedávno jsem četl, jak si někdo stěžoval, že už je obtížné na billboardech rozeznat, co je míněno vážně a co ironicky, zejména když těch ironických je daleko víc.

Nemyslím si, že by zahraniční odborníci na volby byli amatéři. O to více to ve mně vzbuzuje nepříjemné pocity, protože tito odborníci vybírají nejúčinnější metody a formy, což bohužel nesvědčí o duchovní úrovni potencionálních voličů.

I když v rámci konspirativních teorií není možné vyloučit, že vzbuzení negativních emocí a nálad je důležitější cíl než vítězství ve volbách. Otázkou samozřejmě zůstává pro koho je tento cíl prioritní.

Druhým bodem, kterému se chci věnovat, je otázka, kam jsou směřovány výsledky voleb těmi, kteří ovlivňování výsledků voleb mají (minimálně částečně) ve svých rukách. Neskrývám, že se hodlám pohybovat na bázi domněnek, ale myslím, že pro ně mám určité argumenty.

Které strany a jak jsou do parlamentu protlačovány médii, nemusím nijak zevrubně popisovat, protože to běžný čtenář vidí a chápe sám.

Otázkou zůstává, proč a jaký je ten kýžený výsledek. Osobně si nemyslím, že by vítězství sociálních demokratů v čele s Paroubkem dělalo vlivným příliš velké vrásky a už vůbec je netrápí potencionální velké zadlužování ČR (nebo nedej bože návrat socialismu). Podle mého názoru – ale mohu se mýlit – je cílem (kromě nepochybného protlačení TOP 09 do parlamentu) takový výsledek voleb, který bude opět velmi těsný či patový. Důvodem je to, že vládu, která má problematickou a nestabilní většinu v parlamentu, je možno snadno držet pod krkem, protože k jejímu svržení může stačit jeden, dva hlasy a přesvědčit jednoho nebo dva poslance (ať už metodou cukru či biče) není při dnešním personálním obsazení parlamentu žádný problém. Dokonce i vytvoření či pokračování úřednické vlády nemusí být pro někoho špatná varianta.

Takže problém není Paroubkova vláda, ale Paroubkova vláda se silným mandátem. Paroubka uvádím z toho důvodu, že v současné situaci asi nemá žádná jiná strana šanci na výraznější vítězství ve volbách. Člověk s tak přebujelým egem by se v případě silného mandátu mohl stát hůře ovladatelný.

Smutnou skutečností (alespoň pro mě) zůstává, že i pravdivý (pokud by byl) rozbor situace není stále ještě návodem na řešení. Bohužel se obávám, že pro tyto volby rozumné a účinné řešení již není. Doufejme, že pro příští volby se již najde. Přesto považuji za důležité, aby se k lidem informace o tom, jak a kam jsou manipulováni, dostala, a to k co největšímu počtu. Aby pochopili a své nesmyslné vzájemné rozpory ukončili a uvědomili si, že jsou na jedné lodi.

Pokud se mně zdá, že je v těchto volbách přece jen něco smysluplného, tak bych se přikláněl k doporučení zaškrtávat na volebních listinách kandidáty na dolních místech těchto listin a osobně bych ještě doporučil zaškrtávat hlavně ženy. Možná je to iluze, ale nemohu se ubránit dojmu, že mezi ženami se typy lidí jako je Paroubek, Topolánek, Langer, Kalousek apod. nevyskytují, nebo vyskytují v mnohem menší míře. Ostatně, kdyby mezi nimi takové typy byly, byly by na jejich postech. Kromě toho zakroužkování od spodu by je přece jen mělo vyloučit.

Opravník rozporných omylů

03.05.2010

Marně jsem hledal pro tento článek nějaký smysluplný název, který by spojoval v něm uvedené myšlenky, a tak jsem nakonec s mírnou úpravou použil nápad ze Saturnina. V tomto případě se jedná o opravník „dědečka“ Zelenky. Tak jako vždy a všude upozorňuji, že se jedná o můj úhel pohledu. Nečiním si žádné nároky na jedinou a svatou pravdu a předkládám své úvahy jako náměty k zamyšlení. Jedná se o víceméně nesouvisející myšlenky, které jsou reakcí na některé články a diskuzní příspěvky na Osudu.

Přiznám se, že určitým zklamáním je pro mě způsob diskuze a argumentace některých diskutérů na Osudu. Přesto, že jsou to lidé, kterých si pro jejich názory a myšlenky vážím a považuji je pro sebe za přínosné. Opravdu nechápu, jaký smysl pro podporu vlastních myšlenek a případně pro vyvrácení myšlenek toho druhého má kladné hodnocení vlastní osoby a negativní hodnocení osoby druhé, zejména určování kdo kde stojí na duchovní hierarchii. Nejsem si jist, zda to svědčí o vysoké emoční inteligenci (empatii), protože si myslím, že otevřeně vyřčené negativní hodnocení druhé osoby těžko tuto osobu přiměje k snadnějšímu přijetí argumentů toho druhého, pokud je to ovšem cílem.

Opět mně nezbývá, než abych se hluboce uklonil ženám, protože si nepamatuji ani jeden diskusní příspěvek od ženy, který by trpěl touto nectností. Určitou agresivitu jsem zaznamenal pouze od jedné majitelky psí fobie.

Částečně mimo předmět článku bych měl jeden návrh pro volby. Existuje návrh zakroužkovat na listině kandidátů vybrané strany poslední čtyři kandidáty. Doplnil bych tento návrh tím, že zakroužkovanými kandidáty z konce kandidátky by byly hlavně ženy. Možná jsem naivní, ale tak nějak věřím, že na spodních místech kandidátek nejsou ženy typu Thatcherové, Clintonové či Merkelové a mohl by to být přínos pro politickou situaci u nás. Minimálně v tom, že by se politici před příštími volbami snažili změnit volební zákon.

Jak již jsem napsal v článku Principy tolerance, tak každý z nás je bytost s vibracemi zcela specifickými v celém Teoversu a vzhledem k tomu rezonujeme (vnímáme) se zcela specifickou částí Teoversa. Proto každá naše informace, kterou popisujeme skutečnost (pokud se nejedná o cílenou desinformaci) je logicky i informací o nás. Naše texty jsou především odrazem našich vědomí. Všichni autoři knih, článků či diskusních příspěvků píší o sobě.

V další části bych rád upozornil na jeden aspekt různých „učení“ vyskytujících se na internetu.

Cílem velké většiny učení je (celkem logicky) získání si co největšího počtu příznivců. V určitém pojetí se jedná o vytváření egregoru toho kterého konkrétního učení. Pojem egregor je vysvětlen v článku „Vícedimenzionální bytost, náš vztah s ní a vhodné meditační či léčebné techniky“

.

Egregory mohou být energetizovány prostřednictvím symbolů, tvarových nebo zvukových zářičů (hudba) či rituálů, k čemuž patří i různé druhy tzv. zasvěcení a jiné techniky (např. vizualizační). Proto jsou mnohá učení doplňována specifickými technikami a symboly, aby to přispívalo k napojení se a posílení egregoru konkrétního učení. Téměř k dokonalosti to dovedly církve, ale je vidět, že i mnohá nová učení tento princip plně využívají. Jako velmi názorný příklad bych uvedl Wing makers.

S tím je spojena jedna důležitá otázka. Kdo z nás má takové schopnosti a je si jist, že pozná, k jakému egregoru a energiím se vlastně prostřednictvím různých hudebních či obrazových zářičů napojuje? Egregory fungují obousměrně, tj. nejen, že je vyživujeme svojí energií, ale zároveň jsme jimi i ovlivňováni a toto ovlivňování zase směřuje k posilování egregoru. Jedná se o jakýsi pud sebezáchovy egregoru.

Abych nebyl špatně pochopen, není mým úmyslem zavrhnout všechna tato učení s jejich symboly a rituály, ale jen upozornit na možná úskalí s tím spojená. Zdá se mně poněkud neopatrné stáhnout si z nějakého webu (o jehož skutečných autorech a jejich úmyslech v podstatě vůbec nic nevíme) např. hudbu (o které navíc autoři sami tvrdí, že je speciálně kódovaná) a poslouchat ji a někdy ještě při rozšířeném stavu vědomí (meditaci) a nechat ji tak působit na nechráněnou mysl. To se týká rovněž různých typů výuky duchovních technik nebo zasvěcení od osob, o kterých toho rovněž příliš nebo vůbec nic nevíme. U těchto osob se ani nemusí jednat o zlý úmysl, protože ony nás napojí pouze na určitý egregor, o kterém mají možná také jen své iluze a matné či mylné představy. Bohužel mezi mnoha lidmi panuje domněnka, že čím dražší je seminář či kurz (a nejlépe od zahraničního Mistra), tím větší a kvalitnější přínos pro svoji osobu získají.

Dle mého názoru by poznání mělo sloužit k osvobození od závislostí na všech druzích matrixu. V mnoha případech mám takový dojem, že se děje osvobození od starého matrixu napojením na matrix jiný. Tento nový matrix nemusí být vyloženě škodlivý, ale stále se jedná o napojení na nějaký druh matrixu, který s vysokou pravděpodobností bude mít tendenci ovlivňovat člověka tak, aby to bylo ku prospěchu matrixu (konkrétního egregoru), což zcela nevylučuje, že to může být i k momentálnímu prospěchu člověka, ale vždy to má svá velká „ALE“.

Některá nová učení bývají téměř vždy velmi sofistikovaná, ale často i velmi obtížně srozumitelná pro běžné lidi. Někdy to skoro připomíná latinské bohoslužby pro obyčejné lidi v dřívějších dobách.

Přemýšlel jsem proč a došel jsem k jednomu z možných důvodů. Pokud někdo má zájem získat pro svoji nauku – ať už z jakéhokoliv důvodu – co největší počet příznivců (nejlépe věřících), zvolí následující postup.

Na úvod vytvoří text, který je plně srozumitelný a který je vytvořen tak, aby se dalo předpokládat, že mnoho lidí s tímto textem bude rezonovat, takže se naladí na vlnu příjmu. Poté v další části text učiní podstatně složitějším a tím ho učiní pro běžné lidi téměř nesrozumitelným. Způsob může být různý. Zejména je běžně používáno neznámých výrazů, případně zcela nově vytvořených, včetně specifických názvů (akcí, učení dějinných událostí), které nemají žádnou logickou návaznost na běžné významy slov v názvu použitých. Samozřejmě tak, aby to působilo velmi sofistikovaně a vědecky.

Tato nesrozumitelnost u lidí, kteří jsou naladěni na příjem, způsobí, že pro (z jejich pohledu) logickou (a často i faktografickou) nepřezkoumatelnost, přestanou text zkoumat svojí logikou a rozumem a začnou "věřit". Což je přesně situace, kde je autor či autoři textu chtějí mít. Pak již mohou opět vhodně zvolenou formou do vědomí věřícího čtenáře vkládat své názory.

K této části na závěr již jen menší slovní hříčku. Lež má sice krátké nohy, ale v dnešní době rozvinutých informačních prostředků běhá hrozně rychle a tak doběhne poměrně daleko. Velký rozdíl proti dřívějšímu světu – lež se nyní pohybuje rychlostí internetu.

Přiznávám se, že vůbec nejsem odborník na magii a pouštím se tak říkajíc na tenký led, ale stále se jedná jen o náměty k zamyšlení. Abych si situaci ulehčil a protože jsem nebyl zcela spokojen s nalezenými definicemi magie, vytvořil jsem vlastní.

Magie v mém pojetí je mentální ovlivňování okolní reality, tj. všeho, co je nejá. Logickým předpokladem je to, že pokud někdo ovlivňuje realitu, činí tak proto, že by rád dosáhl toho, aby tato realita byla v souladu s tím, jak by chtěl, aby tato realita vypadala. To nemusí být nutně pouze jeho zřejmý prospěch a může se jednat o všeobecně prospěšně hodnocenou činnost. V některých případech se může jednat i o to, že je někdo k použití magie donucen.

Magie sama o sobě není špatná (jako ostatně téměř nic) a není ani černá ani bílá. Magie je nástroj a bílou či černou se stává podle toho, jak a kým je použita. Skutečností jako vždy u každého nástroje zůstává, že pokud nástroj nemáme k dispozici, nemůžeme ho použít. Proto se u nás na zbraně vydávají zbrojní pasy. Proto je za zpřístupnění magie jako nástroje (případně i „zbraně“) dalším osobám do určité míry odpovědný ten, kdo ji vyučuje, případně přístup k ní otevírá v textech. Pokud někdo nemá v ruce pistoli či nůž, je předpoklad, že následky jeho ovlivňování reality (např. agrese) nebudou takové, jako kdyby zbraň měl, a obdobné je to i s magií.

K magii je možno přistupovat ze dvou krajních poloh.

Pokud vyjdeme z předpokladu, že neexistuje nic než vědomí (Teoversum), lze téměř veškerou naši činnost ve vnějším světě posuzovat jako magii, protože svým vědomím ovlivňujeme v souhře s ostatními vědomími okolní realitu a tudíž je poněkud problematické hodnotit magii samu o sobě z principu jako negativní.

Na druhé straně je možno k problému magie přistoupit i z té pozice, že jsme se do této 3D reality inkarnovali a tím jsme přistoupili na určitá pravidla hry pro tuto inkarnaci stanovená. Jedním z nich je námi přijaté omezení dané hmotným prostředím a tím i omezené formy změn tohoto prostředí a rychlost těchto změn. Toto pravidlo je platné pro velkou většinu lidí.

Pokud v určité situaci použijeme magii, je to do určité míry porušení či možná přesněji obcházení těchto pravidel platných pro velkou většinu lidí. Dalo by se to do určité míry charakterizovat jako určitá forma zneužití informací dostupných malému počtu lidí. Napadá mě mírně nepřesné přirovnání k tomu, kdy politik využije informací z nějakého konkrétního rozhodovacího procesu (např. rozhodnutí o výstavbě) k vlastnímu obohacení (např. k zakoupení pozemků v dané oblasti před tím, než se informace o rozhodnutí stane veřejná, což je situace u nás zcela běžná).

Díky použití magie pak může ten, kdo ji použije, úspěšně zvládnout konkrétní životní situaci, tj. realita je v souladu s jeho představou o tom, jak by tato realita měla vypadat. Otázkou zůstane, jestli v celkovém hodnocení života bude výsledek kladný.

Dle mého názoru je potřeba si uvědomovat, že ve velké většině případů i těch, které jsou zařazovány do kategorie bílá magie, se jedná o získání energie na úkor někoho jiného.

Energie získaná magií (což je do určité míry obcházení přijatých pravidel hry) musí být vrácena a někdy i v okamžicích, kdy to člověku nejméně vyhovuje. Používá se pro to i pojem zpětný odraz. Projevit se to může již v tomto nebo v příštích životech. Mnoho lidí platí (zdánlivě nevinně) v tomto životě za použití magie v životech minulých.

Mentální práce na vlastním vývoji není magií, protože působí pouze vůči vlastní osobě a neodebírá energii druhým. Jedním z pravidel hry 3D reality je možnost našeho vývoje.

Použití magie je svým způsobem použití prostředků, které nejsou součástí této naší hry na 3D realitu.

Egregor zla je potřeba udržovat. Proto byl vytvořen Satan, Lucifer, Melkor apod. Nyní, kdy již je pro spoustu lidí zlo ve formě Lucifera intelektuálně nedostatečné, vytvářejí se jeho nové podoby jako např. absolutní zlo, velký Anu – šéf Annunaki apod.

Aby lidé nemuseli připustit, že zlo je jejich součástí, umístili je mimo sebe. Pravděpodobně jim tato varianta byla spíše v rámci manipulačních desinformací předložena, aby se tak koncentrovali na zlo a temno vnější a na energetické vyživování egregoru zla a ne na pochopení a prosvětlení temna a nahrazení zla v sobě láskou.

Boj s vnějším zlem, za které bylo mocnými označováno vždy dle momentálních potřeb a okolností cokoliv, se pak stal permanentní součástí lidských dějin. Boj, který se nedá nikdy vyhrát, už jen proto, že dokud lidé nemají zpracované zlo v sobě, je možné je zmanipulovat tak, aby za zlo považovali to, co je v daném okamžiku vhodné. Nyní např. teroristé případně zlí mimozemšťané. Kromě toho si myslím, že nad zlem se nedá vítězit, protože cílem zla není vítězství, ale boj.

S předchozí myšlenkou se pojí i otázka, co je předávání preventivních informací, a co je strašení.

Nesnažím o stanovení jasné hranice mezi těmito pojmy, ale o naznačení záchytných bodů při přístupu k této otázce.

Vždy se jedná o hodnocení, a proto je vždy subjektivní. V daném případě je však možno tuto otázku posuzovat z hlediska dvou subjektů, a to jednak subjektu informaci předávajícího (vysílače) a jednak subjektu informaci přijímajícího (přijímače).

Při posuzování vysílače je podstatný úmysl, se kterým informace předává. Zda se mu jedná o to, aby případně včas upozornil na možné situace, které by mohly nastat a případně poradil, jak na ně reagovat či jak jim předejít, nebo zda chce informací potencionální přijímače postrašit a tím je dle svých záměrů ovlivnit. Toto ovlivnění může směřovat zejména k přijetí určitých názorů nebo dokonce k určité reakci nebo k způsobení negativního psychického stavu (strachu, deprese) u přijímačů.

Problém nepochybně spočívá v tom, jestli je snadné tento úmysl rozpoznat. U kvalitních sofistikovaných strašení to lze poznat někdy obtížně. Pokud vysílač společně se strašením nabízí „účinnou pomoc“ za příslušný (někdy i neslušný) poplatek, je dle mého názoru hodnocení úmyslu vysílače zjednodušeno.

Z pohledu každého přijímače se vždy jedná čistě o jeho subjektivní hodnocení přijímané informace, a proto je pouze na něm, zda se informacemi nechá negativně ovlivňovat nebo je přijímá pouze jako informace, se kterými může naložit dle vlastního uvážení.

Každý z nás se obává částečně něčeho jiného, a tudíž stejná informace vzbuzuje v různých lidech různé emoce či reakce. Jak jsem již v některém článku uvedl, optimismus či pesimismus není otázka množství či kvality informací, ale otázka hodnocení přijatých informací.

Pokud v nás některá informace vzbuzuje strach, jedná se téměř vždy o rezonanci s nezpracovaným strachem uvnitř v nás. Rezonuje-li nějaká informace s naším vnitřním strachem, měli bychom se nad tím zamyslet a tento vnitřní strach zpracovat, což nám nebrání, abychom informaci zároveň mohli vyhodnotit jako preventivní a podle toho se zachovali.

Nezpracovaný vnitřní strach je způsoben zejména nedostatkem poznání, a to hlavně sebe sama.

Energetická podstata všech procesů včetně ekonomických, současné situace a příčin ekonomické krize

18.05.2010

Soudobá věda již dospěla k závěrům, že v podstatě hmota jako taková v té podobě, jak ji běžně vnímáme, neexistuje. Při pokračujícím dělení hmoty na stále menší části vědci došli k názoru, že soudobou vědou detekované částice jsou svou podstatou zářením (vlněním) o určité frekvenci, tj. jsou energií. V současných snahách o vytvoření teorie všeho byla vytvořena hypotéza (velmi zjednodušeně řečeno), že vše se skládá z jednorozměrných superstrun, které podle toho jakým způsobem vibrují, jsou tou či onou částicí. Pokud jsou tyto teorie platné, tak se z nich dá vyvodit, že všechny jevy lze v podstatě redukovat na energetické procesy. V obecné myšlenkové konstrukci se dá v redukci pokračovat tak, že vše je pouze procesem výměny informací. Pro účely tohoto článku však zůstaneme u energetické podstaty procesů, i když v některých bodech se nelze vyhnout důležitosti informací pro tyto procesy. Celý vesmír je možno vnímat jako přelévání a transformaci energií.

Pokusím se uplatnit energetickou podstatu všech procesů na život společnosti včetně ekonomických vztahů a procesů a vyvodit z toho některé závěry pro současnou situaci a příčiny ekonomické krize. Na všechny formy energie je možno z pohledu jejích základních vlastností a jejího toku pohlížet jako na fyzikální veličiny a takto s nimi ve své mysli pracovat, ať již mají jakékoliv názvy jako třeba finanční, elektrická, tepelná energie, apod. Tím se mnohé procesy a vztahy stávají pro nás pochopitelnějšími a názornějšími. Vycházím přitom ze základního fyzikálního zákona týkajícího se energie, který zjednodušeně a nepřesně řečeno je formulován tak, že energii

nelze vyrobit ani zničit, ale pouze přeměnit na jiný druh energie.

Když se v lidské historii na této planetě vrátíme do období uspořádání společnosti, která je nazývaná prvobytně pospolnou společností, dostaneme se tak do jakéhosi výchozího stavu energetických procesů lidské společnosti.

Základem této společnosti byl boj o přežití, o získání dostatečného množství energie, která by umožnila žít. Tuto energii získávali lidé primárně přímo z přírody (z potravy, vzduchu, Slunce, ohně, vody), v menším měřítku výměnou s jinými lidmi za jinou energii, což se týkalo takřka výlučně potravy nebo oděvu. Jednalo se o přímou směnu energií.

Na vyšších stupních společnosti již se tato přímá výměna vzhledem k rozvinutějším technologiím zabezpečujícím život stala nepraktickou a tak lidé pro zjednodušení směny hledali energii vhodnou ke směně jiných energií, u kterých byla jejich přímá směna z mnoha důvodů nevýhodná, až „objevili“ finanční energii. Tato speciální energie byla nazvaná penězi. Ostatní druhy energie měly pro člověka užitnou hodnotu spočívající v tom, že uspokojovaly některou z jeho potřeb.

Užitná hodnota peněz (finanční energie) spočívala a stále spočívá v tom, že je snadno transformovatelná na jinou formu energie. Proto je finanční energie velmi výhodná pro zprostředkování vzájemné směny jiných druhů energií. Přímá směna energií například elektrické nebo tepelné za potravinovou je v dnešní době v tak zvaně civilizovaných společnostech v podstatě již ve větším měřítku nemožná.

Peníze (finanční energie) tak relativně dlouhou dobu ve společnosti sloužily ke směně zboží nebo služeb, tedy druhů energií, jejichž přímá směna byla z mnoha důvodů méně výhodná, než s využitím zprostředkovatele této výměny – energie finanční.

Současná společnost je již zcela závislá na plynulém a pravidelném toku finanční energie. Bez pravidelného plynutí této energie všemi směry se v současném uspořádání společnosti zastavují téměř všechny procesy umožňující její běžný chod. To dává do rukou několika málo lidem (na přesném počtu tolik nezáleží), kteří ovládají velkou většinu toků této energie, neuvěřitelnou a v podstatě nikým (ani jednotlivými státy) nekontrolovatelnou moc víceméně nad celou naší planetou. Ovšem za předpokladu, že jednají ve shodě.

Je velmi reálný předpoklad a mnohé indicie (ne-li přímo důkazy) tomu nasvědčují, že tito lidé ve shodě skutečně jednají. Oni nemusí mít nezbytně zcela totožné zájmy a cíle (pomíjím v této fázi skutečnost, že pravděpodobně jediným jejich zájmem a cílem je moc), ani nemusí výrazně spolupracovat a v některých oblastech mohou být i konkurenti (nebo se tak přinejmenším jevit). Stačí, když v rozhodujících věcech jednají ve shodě.

Dle mého názoru je pak velmi iluzorní mluvit o volném trhu. Relativně volný trh má v dnešní době šanci fungovat ještě tak na úrovni živnostníků, případně malých a středních firem. Dokud existuje skupina lidí, která kontroluje toky finanční energie víceméně v celém světě nebo jeho podstatné části (a s tím souvisí i kontrola ropy, zemního plynu a elektrické energie a v neposlední řadě i médií, což znamená kontrola toků všech významných energií a informací), tak si myslím, že nemá smysl uvažovat o řešení situace odstraněním zásahů států do tak zvané volné soutěže. Skutečně volný trh tady už dávno neexistuje a zásahy států na to mají relativně zanedbatelný vliv. Jiná situace by relativně nastala, kdyby státy dostaly řízení toků finanční energie zpět pod svoji kontrolu, pak by bylo možno uvažovat o vlivu těchto zásahů na funkci volného trhu. To se mně však zdá momentálně nereálné. Stačí si vzpomenout na titulek v oficiálních médiích u nás: „Kontroluje stát ČEZ nebo ČEZ stát“. Přitom srovnávat ČEZ s těmi skutečně velkými hráči je v tomto kontextu téměř nesmyslné.

Pokud se nejedná o úmyslné desinformace (což zřejmě často jsou), není mně zcela jasné, proč je závěr (dle mého názoru zcela logický), že skutečná moc je koncentrována v rukou relativně malé skupiny lidí, označován jako konspirační teorie. Je nutné si uvědomit, že tato skupina lidí nemusí pro účely moci vlastnit největší část finanční energie. Stačí, pokud ovládá toky této energie. K tomuto ovládání dle mého názoru plně postačuje již dříve dosažený informační a částečný mocenský monopol získaný na základě ovládání významné části finanční energie. Mocenská a finanční energie jsou vzájemně snadno transformovatelné.

Lidstvo je po dobu, která je delší, než by se mohlo na první pohled zdát, mocensky ovládáno vytvářením (někdy přirozeným, ale v posledních dobách spíše umělým) nedostatku různých druhů energií (finanční, elektrické, tepelné /ropa je v podstatě tepelná energie/, potravinové apod.).

Ten, kdo nepociťuje nedostatek, není tak snadno ovladatelný. Toho, kdo pociťuje nedostatek, je možné ovládat právě pomocí naděje na odstranění tohoto nedostatku. Pociťování nedostatku je velmi relativní. Pro někoho jsou to základní potraviny, teplo, pro někoho auto, pro někoho jachta na moři a pro někoho atraktivní žena nebo muž. Všechny existující či uvažované systémy uspořádání společnosti (snad jen s výjimkou komunismu a království božího na zemi) počítají s nedostatkem jako hnacím motivem pracovní činnosti velké většiny lidí.

Stále vzrůstá technologická schopností lidí transformovat různé formy energie na formy energie, které mají užitnou hodnotu pro člověka. Stále vzrůstá počet lidí schopných realizovat tuto transformaci s vysokým přebytkem celkově transformované „užitné“ energie v poměru k energii nutné pro vlastní spotřebu. Vzhledem k tomu logicky stoupá i celková suma energií s užitnou hodnotou pro člověka a tím i celková suma finanční energie. Energie transformovaná na finanční je neustále přerozdělována, a to velmi nerovnoměrně, zejména ve prospěch těch „několika málo rukou“.

Každý člověk má schopnost transformovat energie, což je jeho energetický potenciál. Jeho užitnou hodnotou je schopnost použitím vlastní fyzické či duševní práce (vydání vlastní energie) transformovat různé formy energie na energie, které mají užitnou hodnotu pro člověka. Obvyklou formou je transformace určité energie na jinou energii, většinou kvalitativně vyšší, s vyšší užitnou hodnotou pro člověka.

Tuto energii (vydanou na transformaci energií) tak lidé vlastní prací transformují na finanční energii, která má tu vlastnost, že je nejjednodušším způsobem přeměny energie na energii jinou. Získanou finanční energii pak opět transformují na formu energie, které mají nedostatek, nebo přesněji na formu energie, jejíž nedostatek pociťují.

Vyvolat ekonomickou a hospodářskou krizi v současné společnosti (tím nemyslím pouze posledních 5 let) je ve své podstatě velmi jednoduché. Jediné, co je k tomu zapotřebí, je omezit toky finanční energie. Vzhledem k relativní vyváženosti nabídky a poptávky po finanční energii zprostředkující směnu jiných druhů energií, není nutno omezit tok nějak zvláště velkého množství finanční energie. Stabilita systému je narušitelná tímto způsobem velmi snadno. K zakrytí této aktivity se pak pouze použije nějaké desinformační vysvětlení s příslušnou mediální hysterií a krize požadované velikosti a rozsahu je na světě.

V okamžiku nedostatku finanční energie v celém systému dochází k situaci, kdy ostatní druhy energie, které jsou k dispozici ve stále stejném množství jako před krizí, mohou být vzájemně směňovány pouze v omezené míře, čímž logicky dochází k tomu, že v některých místech vzniká nedostatek energií potřebných k transformaci energií na energie s užitnou hodnotou pro lidi a na jiných místech nedostatek energií sloužících k uspokojování jejich potřeb. Energie nemohou dojít na své místo určení, protože není dost energie pro jejich směnu. Bludný kruh nedostatku finanční energie pak začne roztáčet svá kola. V médiích se pak začnou hledat viníci, kteří pokud možno s těmi, co vznik krize ovlivnili, nemají nic společného.

V okamžiku, kdy dodavatelé výrobků a služeb nemohou dodat energii na místo určení, nedostávají ani oni energii k uspokojování vlastních potřeb. Toto logicky vede ke krachu mnoha těchto dodavatelů, kteří pak jsou nuceni za velmi nevýhodných podmínek předat své firmy do rukou těch, kteří finanční energii mají k dispozici. V krizi tak dochází k přesunu výrobních prostředků do rukou finančně silných, což má opět za následek zvýšení množství jejich finanční energie.

V současné době je na Zemi takový nadbytek výrobních kapacit pro výrobky, služby a energie všeho druhu, že není problém uspokojit potřeby všech lidí minimálně v té míře jako doposud. Jediným důvodem pro skutečnou krizi celé společnosti (míněno v současnosti) by byla nějaká katastrofa velkého rozsahu, která by tyto kapacity výrazným způsobem omezila. To se však neděje. Není žádný rozumný důvod, proč i nadále nevytvářet užitné hodnoty potřebné pro život lidí. Samozřejmě, pokud za rozumný důvod neuznáme zvýšení zisku, majetku a moci malé skupiny lidí.

Když se na věc podíváme opět z pohledu fyzikálních zákonů, tak kam se poděla finanční energie, když víme, že energii nelze zničit? Tato energie skutečně musela existovat (bez ohledu na to, jak byla „vytvořena“), protože skutečně fungovala jako transformátor energií (zprostředkovatel směny) v míře postačující nejen pro udržení, ale i pro celosvětový rozvoj. Podle mě jsou jen dvě možností. Buď je někde zadržována anebo je transformována v podstatně větší míře než jindy v energii jinou. Osobně jsem toho názoru, že platí obě varianty současně. Pokud byla transformována v jinou energii, tak v energii, která je opět velmi snadno transformovatelná do energie finanční (např. zlato), nebo byla použita na získání prostředků, které jsou schopny transformovat různé druhy energie na energie vhodné pro uspokojení potřeb lidí (např. výrobní prostředky).

Nečetl jsem a ani nemám šanci číst všechny články týkající se současné situace, ale nenašel jsem žádný článek (čímž netvrdím, že neexistuje) zabývající se jednou pozoruhodnou skutečností. Téměř všechny státy (alespoň ty významné) mají dluhy a některé dokonce dluhy tak obrovské, že je nereálné přepokládat, že by je vůbec mohly splatit. Moje otázka zní – komu všechny tyto státy dluží? Kdo kupuje to neuvěřitelné množství státních dluhopisů všech zemí, když většina velkých bank je na tom tak špatně, že je stát musí zachraňovat vytvořením dalších dluhů, které jsou opět kryty prodejem dalších dluhopisů?

Tak, jak téměř u všeho v lidských dějinách, došlo v případě peněz k jejich zneužití. Z původně velmi prospěšného nástroje na směnu výrobků a služeb (transformace energií) se peníze staly pro určitou skupinu lidí nástrojem moci. Zprostředkovatelem směny zůstaly peníze pro obyčejné lidi. Dnes již není nutné mít v rukách politickou a vojenskou moc, protože stačí ovládat toky energií. Důležité na této myšlence je ta skutečnost, že ani není zcela nutné ovládat podstatnou část finanční energie, ale plně stačí ovládat její toky. Ti nejmocnější také oficiálně přímo nevlastní tak velké majetky.

Ostatně je to velmi podobné jako u ovládání energií ve formě elektřiny, plynu, ropy a obdobných forem energie. Není nutno vlastnit ropná pole, elektrárnu, zásoby plynu. Plně postačuje mít „ruku na kohoutku“ těchto produktovodů. Není potřeba vlastnit elektrárnu, aby bylo možno vypnout elektřinu pro město nebo půl státu. Ostatně nedávná „příhoda“ s problémy s přísunem zemního plynu do Evropy přes Ukrajinu (ať už příčinou bylo cokoliv), je toho jasným důkazem. Nevidím žádný rozdíl mezi podstatou ovládání těchto energií a energie finanční.

Nejlépe se některé věci vysvětlují na podobenství. Představme si řeku protékající třemi státy. Tři státy jsou tak zvanými vlastníky řeky. V prostředním státě se rozhodnou postavit obří přehradu. Pomiňme pro tyto účely technickou stránku věci. V rámci této myšlenkové konstrukce je možno zbudovat přehradu tak velkou, že je schopna pojmout až tříměsíční průtok řeky. Pro poslední stát je řeka významnou dopravní tepnou dopravující zboží z moře do vnitrozemí a obráceně a zároveň je důležitým prvkem výrazně ovlivňujícím životní prostředí. Jaké to bude mít následky pro třetí zemi, pokud stát s přehradou na tři měsíce sníží průtok řeky na polovinu a následně najednou vypustí nahromaděné vody, myslím, že není nutno popisovat.

Existuje mnoho více či méně oficiálních teorií o vzniku současné krize. Většinou jsou popisovány druhotné nebo zástupné projevy původní příčiny. Omlouvám se všem, kteří tyto názory mají, ale považuji za naivní představy, že příčinou je nenasytnost či dokonce hloupost těch, kteří mají „ruce na kohoutcích“ penězovodů. Obávám se naopak, že krize je výsledkem jejich zcela chladných a promyšlených úvah a kalkulací, jejichž cílem je další zvýšení vlastní finanční energie a moci.

Dokonce soudím, že smyslem této krize již možná ani není získávání dalších finančních prostředků a majetku. Přikláním se spíše k verzi, že účelem je odčerpání finančních prostředků a majetku od ostatních, což má za následek snížení jejich i tak již relativní nezávislosti a na druhé straně zvýšení moci těch, kteří krizi vyvolali.

Všechny cesty dnes již nevedou do Říma, ale směřují k NWO. Takové jsou plány, ale záleží na nás všech, zda se uskuteční. Přestože vím, že mnoho lidí se mnou nebude souhlasit, osobně pevně věřím, že existuje cesta, jak tomu zabránit. Na začátku této cesty je informovanost co nejširšího okruhu lidí o skutečném stavu věcí a odkrytí záměrně šířených desinformací, což je i záměrem tohoto článku.

Češi a Česko – historie a budoucnost – zaprdění Čecháčci nebo vyvolený národ

02.06.2010

Domnívám se, že mnoho novodobých mýtů je uměle vytvořeno s určitým záměrem, kterým ale není snaha o pravdivý obraz skutečnosti. Tyto záměrně zkreslující mýty se týkají i Čechů a Česka.

Jsem si vědom, že jsou záměrně uměle vytvářeny rozpory mezi jednotlivými skupinami obyvatel, a proto upřesňuji, že pod pojmem Češi rozumím i Moravany a Slezany (doufám, že mi toto zjednodušení odpustí). V této souvislosti si nemohu odpustit určitou vsuvku. Už se těším na dobu, kdy bude politicky nekorektní volat „Češi do toho“ nebo „Kdo neskáče, není Čech“ a místo toho se na hokejových či fotbalových zápasech národního mužstva bude volat: „Češi, Moravané, Slezané do toho“.

Obdobně pod pojmem Česko mám na mysli tak zvanou Českou kotlinu, protože pokud se hodlám zabývat i vzdálenější historií, je použití názvu Česká republika minimálně nepřesné a zavádějící.

Jako vždy pro jistotu zdůrazňuji, že se jedná o můj úhel pohledu, o předložení některých informací jako námětu k zamyšlení a k diskuzi a také článek nebude prokládán žádnými odkazy a důkazy. Pro ty, kteří se cítí být spíše obyvateli Země, než Čechy, uvádím, že článek je psán z úrovně poznání, kde příslušnost k národu má svůj význam.

V současných pohledech na Čechy by se daly vystopovat asi dva krajní názory. Jeden je zjednodušeně charakterizován pojmenováním „zaprdění Čecháčci“ a druhý, že jsme vyvolený národ, z něhož vyjde příští Mesiáš. Důvod, proč se nás někdo snaží přesvědčit, že jsme „zaprdění Čecháčci“ (myslím, že nejen jednoúčelově pro případ „Radar“), je námět na celý samostatný článek, i když z následujícího textu bude možno také leccos pochopit. Co se týče druhého extrému (vyvolenosti národa), tak tento mýtus má snad každý národ, takže proč ne Češi.

Začnu tím relativně jednodušším. Česká kotlina údajně vznikla před miliony let dopadem většího kosmického tělesa jako impaktní kráter. V důsledku toho má přirozené hranice tvořené pohořími vyvrásněnými impaktem. Toto místo vzhledem ke způsobu svého vzniku i umístění ve středu Evropy má svůj nepopiratelný „magický“ charakter a význam. Není zcela bez zajímavosti, jak je nám tato skutečnost úmyslně zamlčována, přestože mnohé svědčí o tom, že jak v minulosti, tak i dnes si toho jsou vědomi lidé, kteří měli a mají velký vliv na chod naší planety. Skutečnosti, které tomuto tvrzení nasvědčují, jsou poměrně dobře známy.

Abychom se dostali k zajímavým informacím, je nutno se pustit na tenčí led alternativní historie, která s oficiální rádoby vědeckou historií nemá mnoho společného. Česká kotlina byla osídlena vysoce vyvinutými civilizacemi (nemuselo se nutně jednat o technologicky vyspělé civilizace v tom slova smyslu, jak ho chápeme nyní) již před desítkami tisíc let. Jakékoliv informace o těchto civilizacích jsou však poměrně hluboce skryty před našimi „zraky“ a je otázkou, zdali tak dokonce není činěno určitými silami i záměrně.

Protože v našem Vesmíru platí nejen zákon o zachování energie, ale i zákon o zachování informace, tak informace o těchto civilizacích, které byly svým způsobem na úrovni civilizace Atlantidy v jejím před-katastrofickém (možná by se také dalo říci v období před zneužíváním magie) období, jsou v krajině zakódovány a svým morfogenetickým polem ovlivňují i bytosti zde se nacházející. Dá se předpokládat, že některé tyto informace byly do naší krajiny zakódovány i vědomě příslušníky těchto civilizací. Tak jako v případě některých nám známých civilizací (např. Mayové) měli schopnost vnímat čas cyklicky a rozšiřovat své vědomí s přesahem mimo vlastní čas a prostor. To jim umožnilo energeticko-informačně dlouhodobě ovlivnit krajinu a připravit ji tak na příchod těch, kteří v příslušný čas účinků tohoto ovlivnění dokážou využít v souladu s původními záměry. Je možné se rovněž domnívat s relativně vysokou pravděpodobností, že někteří příslušníci těchto civilizací jsou tu dnes vědomě inkarnováni a mají díky tomu vyšší schopnost těchto energií a informací využít.

Pokud někdo v minulosti hodlal využít prostředí České kotliny k účelům, které nebyly v souladu s těmito původními záměry, tak celkem pochopitelně z dlouhodobého hlediska nikdy neuspěl.

Tak, jako vše ostatní v tomto světě i skutečnost, že Češi v příslušné době zakotvili v České kotlině, není náhoda. Když připustíme myšlenku, že existují vyšší dějinné záměry, zdá se poměrně logické vyvodit závěr, že do srdce Evropy a předpokládaného obklopení většinou nepříliš přátelsky nakloněnými Germány, byl vyslán kmen Slovanů, u kterého byl předpoklad největší odolnosti a největší schopnosti přežití a zachování národní identity tak, aby tyto dějinné záměry mohly být naplněny.

Tímto jsem se volně přenesl k druhému základnímu námětu tohoto článku a tím jsou Češi jako národ.

Tolik diskreditace jednoho národa ze všech možných hledisek a dokonce velmi silně a četně z vlastních řad snad ani žádný jiný národ nemá, zejména co se týče vlastních příslušníků. Přiznávám však, že nejsem v této oblasti natolik sečtělý, abych mohl provádět v tomto smyslu kvalifikovaná srovnání a soudy, takže se mohu i zcela mýlit.

Protože důkazy odkazem a citacemi jiných knih (např. Ivo Wiesnera) mají asi tak stejnou důkazní váhu, jako že jsem informace čerpal přímo z Akáši, nebudu se o ně ani pokoušet a je na každém, jak s těmito informacemi bude či nebude rezonovat.

To, co je nejcharakterističtější pro určitý národ, je jeho jazyk. Čeština je jeden z nejrozvinutějších a tím i nejstarších jazyků na Zemi a její podobnost se sanskrtem určitě není náhodná. Například vytvoření takových slov jako je „nejneobhospodařovávatelnější“ nebo třeba „scvrnkls“ je asi česká specialita. Stáří jazyka však zároveň nasvědčuje i stáří národa, který jej používá. Osobně jsem přesvědčen (při snaze zachovat si v této oblasti nepředpojatost), že hypotézy o tom, že do České kotliny přišly hordy primitivních Slovanů, které se díky vlivu Keltů, Germánů, Říma a křesťanských církví (zejména katolické) podařilo civilizovat na západní úroveň, jsou cílenou desinformací. Dokonce i v poslední době oblíbené teorie, že jsme zde Kelty nevystřídali, ale asimilovali s nimi a vlastně jen díky tomu jsme jakoby něco lepšího než ostatní Slované, považuji za součást desinformační kampaně, které podlehli i lidé, kterých si (a jejich názorů také) jinak velmi vážím. Jsou nám podsouvány například vize Libuše a jejích sester jako keltských kněžek.

Otázkou je, proč to tolik lidí tak ochotně přijímá. Jediná odpověď, která mně připadá smysluplná je ta, že dehonestace Českého národa i vlastními příslušníky je tak dlouhodobá a natolik již uvězněná v našem podvědomí, že se snažíme si vylepšit náš „kádrový“ původ Keltskou krví a kulturou.

Nechci tvrdit, že nedošlo k určité asimilaci Slovanů s Kelty, ale jsem přesvědčen, že Slovanské kmeny, které dorazily do prostředí České kotliny, byly alespoň na stejné civilizační a kulturní úrovni jako Keltové (o čemž svědčí minimálně stupeň rozvinutosti jejich jazyka), ale s poměrně velkou pravděpodobností byly na úrovni vyšší. Otázkou existence Slovanů v Evropě v dobách předcházejících období antiky, dokonce s vlastním poměrně slušně vyvinutým písmem, se zabývá v poslední době více lidí. Bohužel jako vždy se oficiální historikové tomuto tématu buď vysmívají, nebo vyhýbají. Asi by na takovýto výzkum nedostali od nikoho grant, tak proč se tím zabývat, že. V rámci svého optimismu věřím, že s koncem informačního embarga se i v této oblasti brzo dozvíme velmi zajímavé věci.

Základy tohoto jazyka jsou daleko starší než je vůbec soudobá oficiální věda ochotna připustit. Informace o historii Slovanů a Čechů jsou zkreslené natolik, že o jejich skutečné historii se vlastně dnes neví nic.

Jedna z hypotéz, ke které se čistě intuitivně přikláním, předpokládá, že Slované včetně Čechů jsou původem z bájné Hyperboreje, která se rozkládala v Severním moři a při některé z katastrof kosmických rozměrů se potopila do moře. Určité skupině lidí se podařilo včas uniknout a údajně přes Sibiř, Indii, a východní Evropu se jich část dostala do Střední Evropy.

Je možné, že už v době Hyperboreje, existovaly nějaké kontakty se Střední Evropou. Podle pověstí byli Hyperborejci velice duchovně pokročilou a mírumilovnou civilizací, a tak se nedá vyloučit, že vědomé energeticko-informační kódování české krajiny bylo jejich dílem.

Podívejme se však blíže na relativně nedávnou minulost. Češi přežili takřka „zázračně“ ohromné tlaky na germanizaci a katolizaci a jsou dnes zcela svébytným národem s vlastním živým a stále se rozvíjejícím jazykem. Velké vnější vlivy včetně víceméně násilného ovlivnění genomu Českého národa však prospěly jeho zkvalitnění. Na otázku, zda se dá tedy ještě vůbec mluvit o Češích, odpovím citací ze své povídky „Fiktivní rozhovor s příslušníkem globálních elit o současné situaci a roku 2012“.

R.: Dá se vzhledem ke genetickému ovlivnění mnoha dalšími vlivy hovořit vůbec ještě o Slovanech? Existují údajně studie DNA, které dokazují, že jsme geneticky spíše směsice mnoha různých národů.

G.: Existují ale také studie o tom, jak je DNA ovlivnitelná vibracemi zvuku a řeč jsou přesně ty zvukové vibrace, které dítě ovlivňují zdaleka nejvíce, zejména v prvních letech života, která jsou rozhodující. A nelze zapomenout ani na morfogenetická pole a egregor českého národa. To jsou velmi mocné faktory, na které se zapomíná, samozřejmě pokud jsou vůbec jako faktory připouštěny a uznávány.

Mimořádné tlaky na germanizaci a katolizaci přežili Češi až neuvěřitelně bez úhony, ba naopak posíleni i o vstřebání schopností a idejí dalších národů.

Důležitost toho, že si vážím sebe a mám se rád, neplatí pouze jednotlivé lidi, ale i pro národ. Bohužel se obávám, že možná na světě není žádný další národ, jehož vlastní příslušníci by se tak dlouhodobě a cíleně podíleli na potlačování hrdosti na příslušnost k vlastnímu národu a dokonce i na jeho duchovním a materiálním poškozování ve prospěch národů jiných. Díky tomu dokážeme pociťovat národní hrdost snad jen tehdy, když naši sportovci něco vyhrají. Ještě že se jim to občas podaří.

Považuji za nutné v této souvislosti zdůraznit, že v žádném případě není cílem tohoto článku formulovat jakousi vizi nového vyvoleného národa. Jedná se mi o vyvážení tendencí k neustálé a systematické dehonestaci českého národa a ke snižování vlastního sebevědomí a sebe-uvědomování. Jen tak namátkou uvedu některé označení a výroky, které jsou charakteristické pro tyto aktivity - „Zaprděné čecháčkovství, vepřo-knedlo-zelo, Švejkové, vychytralé vyhýbání válečným konfliktům“ (stále mě fascinuje, jak si lidé nechali vnutit názor, že nechuť k válčení a boji je zbabělost). Příznačná je navíc skutečnost, že jsou povětšinou pronášeny příslušníky vlastního národa.

Mnohé národy používají své mýty a legendy na podporu svébytnosti a národní hrdosti. „Češi“ naopak mají tendenci je popírat a zesměšňovat.

Dle mého názoru je nám úmyslně podáván obraz, který je v rozporu se skutečností.

Když pominu výše uvedené hypotézy týkající se historie českého národa a jazyka, existují i v přítomnosti důvody pro podstatně lepší obraz českého národa.

Například byl prováděn celosvětový průzkumu, kterým mělo být zjištěno, příslušníci kterého národa jsou nejpřizpůsobivější mimo svoji vlast a dovedou se nejvíce prosadit v zahraničí. Možná pro někoho překvapivě skončili na prvním místě Češi před Švédy. Skutečností je, že Češi jsou ve světě opravdu známí svojí schopností improvizace a přizpůsobení se momentální situaci a okolnostem. V této souvislosti bych připomenul, že některými jednoduššími definicemi je inteligence popisována jako schopnost reakce na novou situaci.

Bohužel této vlastnosti dokázali mnozí využít a stále využívají při okrádání vlastního národa nebo při spolupráci na jeho oslabení a zničení jeho svébytnosti.

Výsledky dalšího zajímavého průzkumu již vyžadují interpretaci, která se poněkud odlišuje od silně zjednodušeného oficiálního výkladu. Z výsledků tohoto průzkumu a jeho oficiálního výkladu plyne, že v Česku je údajně nejvíce ateistů. Dle mého názoru se jedná o velmi nepřesné vyjádření skutečnosti, že se v poměru k ostatním národům málo Čechů hlásí k některému z oficiálně přijímaných náboženství. I když pominu ten fakt, že nemálo lidí může mít problém s otázkou, zda věří, protože oni nevěří, ale ví, tak stále zůstane mnoho lidí, kteří mají jistý problém svůj filozofický systém či paradigma nazývat náboženstvím, natož pak, aby ještě byli ochotni toto své paradigma umístit do některé z předem připravených církevních škatulek.

Dalším důležitým faktorem je to, že mnoho lidí je ateisty jen proto, že jsou tu více tu méně seznámeni s jediným náboženským systémem, kterým je křesťanství v podání církví, což je pro mnohé z nich nepřijatelné z celkem pochopitelných důvodů.

Pokud to posuzuji čistě intuitivně (protože v dané oblasti se průzkumy nedělají), tak se mi zdá, že v počtu senzibilů či lidí duchovně zaměřených v přepočtu na kilometr čtvereční či na tisíc obyvatel jsme první na světě. Posuzováno v rámci tak zvaně civilizovaného světa – to znamená nepočítaje v to domorodé národy.

Z polarizace, ke které dochází v současné době ve společnosti a která se dá popsat zjednodušeně tak, že slušní se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími, by se dal vyvodit i další závěr. O stoupající míře neslušnosti těch neslušných jsme denně informováni médii a není nutno o tomto faktu nijak pochybovat. Jestliže platí alespoň do určité míry zákona symetrie této polarizace, dá se vyvodit závěr, že velmi silně stoupá i míra slušnosti těch slušných. To se však již z médií pochopitelně nedozvíme.

Existuje však mnoho lidí, kteří skutečně pracují, ať už jako insideři v systému, nebo zcela jinými nehmotnými formami. Ti nepřijdou do televize, aby o tom vyprávěli, dokonce ani do alternativních. Jedni, protože by to jejich práci ohrozilo a jiní z toho důvodu, že nepotřebují veřejnou manifestaci ani obdiv či díky veřejnosti.

V jedné z pravděpodobnostních budoucností je Praha a Česko duchovním centrem. Zdůrazňuji duchovním, ne mocenským centrem. Toto centrum by mělo fungovat tak 20 – 30 let a pak se asi posune na východ. Neočekávejme a nečekejme na příchod Mesiáše, který nás spasí. V našich řadách je již mnoho mesiášů, z nichž každý plní svoji nemalou roli.

Je čas se probudit, přestat naříkat a uvědomit si vlastní sílu, které se „ti druzí“ bojí, což nám logicky zatajují. Každý z nás má šanci se stát mesiášem (minimálně pro sebe).

Nejvíce se porážíme sami svým přesvědčením o malosti a bezmocnosti, které je silně podporováno médii všeho druhu. Na naší straně jsou síly možná daleko mocnější, než jsme schopni chápat a připustit. Nebojme se přijmout tu variantu, že jsou proti nám bezmocní, pokud se jim nepodaří nás přesvědčit o opaku, o což se samozřejmě snaží všemi prostředky.

Channeling s členkou Galaktické rady – červen 2010 (1+2)

14.06.2010 a 20.06.10

Úvod tohoto článku jsem se rozhodl zveřejnit i přes mírný nesouhlas členky Galaktické rady.

Nikdy o svých informacích netvrdím (a zvláště o informacích dále uvedených), že jsou pravdivé a že skutečnost nemůže být odlišná. Osobně doporučuji dělit informace na zajímavé a nezajímavé a ne na pravdivé a nepravdivé. Sám tak činím a považuji to pro sebe za užitečnější. Během pár let se může stát, že u mnoha informací se nám výrazně změní pravdivostní znaménka plus a mínus. Záleží na každém jedinci, zda s myšlenkami uvedeným v tomto textu bude či nebude rezonovat bez ohledu na jeho formu.

Pro lepší pochopení doporučuji přečíst i předchozí rozhovor uveřejněný v článku „Channeling s členkou Galaktické rady“ v říjnu 2008.

M.: Zhruba po 20 měsících dochází opět k našemu dialogu.

G.: Pokud budeme přesní, dochází po uvedené době k našemu dialogu, který zveřejňuješ.

(Aby to nevypadalo, že jsem si některé informace nechával pro pouze sebe, tak je nutno říct, že pokud se jednalo o informace s širším významem, tak jsem je začleňoval do jednotlivých článků – poznámka M.Z.)

M.: Je něco zásadně nového oproti našemu poslednímu dialogu?

G.: Zásadní je to, že se vše ještě více zrychluje. Vím, že mnoho lidí si myslí, že včera už bylo pozdě, ale oni si neuvědomují rozsah a podstatu změn. To, co se jindy či jinde odehrává během staletí či spíše tisíciletí, děje se zde během několika let. Je možné, že vy vše vnímáte poněkud odlišně. Přeci jen asi nejste plně schopni zcela odfiltrovat působení médií.

Když však vnímáme celkovou auru Země, tak změny ve vědomí lidí probíhají podstatně rychleji než je schopna vnímat velká většina lidí. Tím myslím velká většina těch, co se vůbec takovýmito otázkami zabývají, protože kdybych řekla, že všech lidí, tak by to asi nebylo takové překvapení. Nám se ty změny zdají úžasné, protože máme možnost srovnání s obdobnými procesy na jiných planetách.

M.: Je možno tyto změny nějak zasadit do kontextu změn, které probíhaly na Zemi v dřívějších dobách? Myšleno v řádu desetitisíců, statisíců či milionů let.

G.: Problém téměř všech lidí, včetně duchovně vyspělých, je obtížnost odpoutání se od fikce – ano zdůrazňuji – fikce existence nezávislého lineárního času, což má za následek vnímání dějin jako jakéhosi víceméně lineárního vývoje. Tak, jako neexistuje nezávislý lineární čas, neexistuje ani nezávislý lineární vývoj. Čas i vývoj mají však cyklickou povahu a při geometrickém vyjádření je pro ně charakteristická spíše spirála skládající se ze spirály, což odráží fraktální uspořádání Teoversa. Vnímání času je velmi relativní – částice, jepice, člověk, strom, skála, Gaia mohou vnímat ze svého pohledu svůj život jako relativně stejně dlouhý.

M.: Tvůrcem času je však přece vědomí.

G.: Ano. Pro lepší představu času je možno použít podobenství. Je možné si představit diktafon, který se zapíná při zaznění hlasu. Zazní hlas (pohyb – informace), běží diktafon (běží čas), hlas zmlkne (ustane pohyb – informace), diktafon se zastaví (přestane běžet čas).

M.: Jak toto jiné vnímání času má vliv na posuzování změn v dějinách Země?

G.: Velmi zjednodušeně řečeno soudobá teorie dějin vašich vědců tvrdí, že na Zemi se postupem doby vyvíjely stále složitější organismy, až se nakonec objevily organismy nadané inteligencí – lidé. Téměř opak je však pravdou.

Opět velmi zjednodušeně se dá říct, že inteligence, která vstoupila (tento výraz není přesný, ale nenacházím v lidštině přesnější) do určitého bodu časoprostoru Země si s sebou přinesla (či stvořila) i jí odpovídající formy života, a to jak rostlinného, tak i živočišného. Pro vás nejsnáze pochopitelné je, že tyto formy byly přeneseny z jiných planet, ale nebyl to jediný způsob. Tyto formy pak bylo nutno přizpůsobit podmínkám Země a také zde docházelo k jejich mutacím. V důsledku kosmických a případně i jiných katastrof docházelo k odchodu inteligencí a velkému vymírání jimi vnesených forem života. Přesto se téměř vždy podařilo, že některé formy života se byť ve zmutované podobě udržely i přes příchod nové inteligence a nových forem života.

M.: To je pro mě velmi zajímavá informace a možná mohu říct i poprvé logicky vypadající, protože jiné rozumné vysvětlení pro hromadný výskyt téměř zcela nových druhů a forem života bez náznaku přechodových forem (pomiňme ty uměle vykonstruované) v poměrně velice krátkém časovém úseku jsem nečetl. Proto je tedy fauna a flora na Zemi tak pestrá?

G.: Ano, a proto je také o Zemi takový zájem mezi různými mimozemskými civilizacemi, a proto je také velký zájem z naší strany o zachování co nejvíce různorodých forem života. Včetně lidí.

Zajímavé je, že vaši vědci jsou v zajetí teorie entropie, ale v situaci, kdy fakta mluví o tom, že v mnoha případech civilizace spíše degenerovaly, než se vyvíjely, tak tato fakta evidentně přehlížejí a stále prosazují svoji minimálně velmi problematickou teorii víceméně lineární evoluce.

M.: Jakou roli v tom hraje teorie Gaia?

G.: Na Gaiu jako bytost je možno přiměřeně vztáhnout i obecné představy o inkarnaci. Jako při každé inkarnaci zde jsou dva základní body – zrození a zánik. Pak je několik „karmických“ událostí – bodů, kterými při svém vývoji (životě) nutně prochází. Ostatní události jsou projevem relativně svobodných vůlí všech zúčastněných bytostí. Tyto „karmické body“ jsou atraktory (atraktor – stav, do kterého systém směřuje) pro předchozí vývoj. Zrození a zánik jsou nezpochybnitelné atraktory každé inkarnace.

M.: Jestli dobře rozumím tomu, kam míříš, tak období kolem roku 2012 je jedním z „karmických“ bodů a současný vývoj je ovlivňován atraktorem tohoto bodu?

G.: K takovémuto závěru došli naši vědci. Možná je vhodnější použít výraz mudrci, aby to ve vás neprobouzelo nežádoucí asociace. Jsou určité svým způsobem odlišné struktury časoprostoru. U nás ve vědeckém žargonu se jim říká záplaty. Přiznám se, že ani nevím přesně proč a je možné, že termín záplata může být pro vás zavádějící. Nicméně jedna taková záplata v časoprostoru je oblast Sluneční soustavy a roky 2008 – 2013.

M.: Z toho plyne pro nás a Zemi jaký závěr?

G.: Stvořitel našeho Vesmíru…

M.: Omlouvám se, že skáču do řeči, ale bylo mi doporučeno používat pojem Tvořitel, což se mi také zdá vhodnější.

G.: Stvořitel našeho Vesmíru není totožný s Tvořitelem Universa, je jeho částí, ne zcela přesně řečeno podmnožinou – subfraktálem, i když z vašeho i našeho pohledu je možno ho vnímat jako všemohoucího boha. Náš Vesmír má svůj relativní počátek a konec na rozdíl od Universa, a proto je možno mluvit o stvoření a Stvořiteli.

M.: Ještě jednou se omlouvám za přerušení a děkuji za vysvětlení.

G.: Jedná se samozřejmě o podobenství, o myšlenkovou konstrukci. V ní Stvořitel našeho Vesmíru hraje šachovou partii s černými i bílými figurami. Již byl učiněn tah bílými, který při pokračování bez velkých „chyb“ či změn ve strategii vede k vítězství bílých figur na Zemi. Je však nemožné sledovat tuto hru z pozice Stvořitele.

Pochop, že vy jste tak schopni vnímat na šachovnici maximálně tahy pěšců a nám se daří občas zahlédnout pohyby střelců či koní, což nám ovšem nebrání se aktivně účastnit šachové hry na straně bílých figur. Přesněji řečeno z našeho pohledu bílých figur.

M.: Takže vítězství je …

G.: Pravděpodobné, ale ještě je potřeba si ujasnit, co se rozumí vítězstvím. Lidstvo by si mělo uvědomit a přijmout jednu poměrně zásadní věc – vím, že to není za současného stavu informovanosti jednoduché – a to, že skutečnost se daleko více podobná tomu popisu, jaký vidí ve sci-fi filmech, ala Starwars nebo Startrek, než popisu, který předkládá oficiální věda. Součástí oficiální vědy jsou mimo jiné i cílené desinformace v mnoha oblastech.

M.: To se mi zdá poměrně pravděpodobné, protože mnohem více se vždy přiblížili budoucí skutečnosti tvůrci sci-fi, než tak zvaní vědečtí futurologové. Futurologové aproximují z dosažených stupňů vývoje, zatímco spisovatelé sci-fi nemají žádná omezení kromě vlastní představivosti. Proto při pohledu na budoucí vývoj považuji za vhodnější sledovat sci-fi než předpovědi futurologů.

Stále slýchám hovořit o cestě udržitelného rozvoje. Jaká je budoucnost lidstva, kde jsou hranice rozvoje lidské civilizace?

G.: Žádná jiná omezení kromě vlastní představivosti pro rozvoj civilizace lidských bytostí neexistují. U mnoha technologií, které dnes vidíte pouze ve sci-fi filmech se nemusí jednat o vzdálenou budoucnost a mohou se stát zcela běžnými v relativně krátké době.

Vše závisí na vás. Mimo jiné vám v tom brání tendence neustále drobit pozorovanou skutečnost na stále menší a menší detaily bez věnování pozornosti celku. Je to velmi podobné tomu, když je člověk vnímán jako soustava orgánů a buněk a ne jako celek – člověk.

M.: Je pravda, že mě často zaráží, jak vědci, kteří přichází s jinak velmi zajímavou tak zvaně alternativní teorií, nejsou schopni či ochotni vnímat i ostatní alternativní teorie a zasazují tu svoji do rámce v mnoha případech již přežitých ortodoxních dogmat. Tím způsobem používají svoji teorii v kontextu nesprávných premis a díky tomu i jejich teorie je tím zkreslená.

G.: Genialita lidí je daná jejich schopností napojit se na informační pole. Inteligence hraje samozřejmě důležitou roli, zejména při zpracování těchto informací, jejich praktickém využití, ale také při jejich zasazení do správného rámce. Neméně důležitá je však i emoční (společenská) inteligence géniů, která má svůj velký význam při prosazování jejich teorií do povědomí společnosti a jejich všeobecném přijetí.

M.: Proti přijímání nových myšlenek má naše společnost velmi silné obranné mechanismy a zdá se mi až neuvěřitelné, jak se někdy zcela evidentně logičtější a pravdivější teorie dlouho nejsou schopny prosadit proti starším teoriím.

G.: To souvisí s tisíciletí trvajícím úsilím o desinformaci lidstva ze strany mocných, která je silně ovlivněna některými mimozemskými entitami. Bude vážně zajímavé, jak budou lidé reagovat, až se dozvědí pravdu o mnoha věcech.

Lidstvo je dlouhodobě cíleně udržováno ve stavu nevědomé sebestřednosti, v pýše nad dosaženým stupněm vlastního rozvoje, v pocitu, že je nejvyšší inteligencí ve Vesmíru. V některých náboženských ideologiích jsou výjimkou archandělé a bůh, i když i tyto bytosti jsou zobrazovány víceméně něco jako lidské bytosti s mimořádnými schopnostmi. K tomu je ještě lidstvo téměř v každé době utvrzováno v tom, že soudobý systém je tím nejdokonalejším, kterého je možno dosáhnout. Jsou prý potřeba už jen lehké úpravy a lepší lidé. Ostatně nejinak je tomu i v dnešní době. Naštěstí už poměrně dost lidí začíná chápat nesmyslnost tohoto názoru.

Přitom je lidstvu zatajována skutečná podstata každé lidské bytosti. Většina lidí (čímž jsou míněni ti, kteří se takovými otázkami vůbec zabývají) žije v iluzi, že už lidstvu stačí relativně malý krok, aby poznali o světě téměř vše. Netuší, jak dalece jejich nevědomost přesahuje jejich vědomosti, jak je realita nekonečně rozmanitá a nekonečně přesahuje lidskou schopnost jejího chápání.

M.: Dá se tedy říct, že informovanost je jedním z největších problémů lidstva? Já to tak cítím.

G.: Nepochybně. Není tedy divu, že v podstatě všechna média, která mají vliv na názory velké většiny lidstva, jsou v rukou těch, u kterých jsou velké pochyby, zda jejich zájmy jsou v souladu se zájmy lidstva jako celku. Internet byl velký dar lidstvu a rozhodně jeho objev nelze chápat jako náhodu. Je to jeden ze způsobů „povoleného“ ovlivňování vývoje lidstva poskytnutím určité technologie.

M.: Proč zrovna tato technologie na rozdíl od jiných je v rámci těch povolených?

G.: Protože se jedná o technologii, která pomáhá lidstvo osvobodit od informačního embarga a tím mu i dává možnost svobodného rozhodnutí.

M.: Takže kudy vede cesta k osvobození lidstva? Zdá se mi, že se jedná o bludný kruh. Kudy z něj ven?

G.: To je poměrně těžká otázka. Lidstvo je svázáno a ovládáno mnoha egregory, které si samo stvořilo, i ke kterým bylo zmanipulováno s cílem jeho snazšího ovládání. Jedná se o všechny ideologie a mnohé další i vědecké -ismy, které mu většinou byly uměle indoktrinovány a v tomto okamžiku už ani není tak důležité kým.

Zde musím udělat krátkou odbočku pro pochopení toho, co chci sdělit. Vycházím z teorie, kterou jsi uvedl ve svém článku „Fraktální uspořádání Teoversa“. Z této teorie plyne mimo jiné i to, že fraktálně jsou uspořádány i egregory. Z tohoto pohledu se dá říct, že některé egregory (které se nám jeví jako nezávislé) jsou v podstatě subegregory a jako takové jsou součástí vyšších celků – vyšších egregorů. Matematicky vyjádřeno se jedná o podmnožiny množin. Z toho by plynulo, že v určitém hierarchickém uspořádání jsou všechny egregory zároveň subegregory vyšších egregorů ale i egregory (vyššími celky) pro „podřízené“ subegregory. Z určité úrovně poznání je tak možno vnímat i egregor naší Galaxie a vyšší egregor našeho Vesmíru.

M.: Doufám, že to bude dostatečně srozumitelné. Asi by bylo vhodné, aby čtenář, který uvedený článek nečetl, tak učinil. Abych se však vrátil k původnímu tématu. Dalo by se to tedy formulovat tak, že všechny ideologie a další -ismy, kterými lidstvo oplývá, a které mu byly uměle indoktrinovány (indoktrinace - soustavné získávání jednotlivců i skupin pro přijetí určité politické, nacionální, náboženské a jiné nauky - poznámka M. Z.), jsou subegregory, které jsou součástí vyšších egregorů.

G.: Ano, to je poměrně přesná formulace.

M.: Takže opět, jestli dobře chápu, směřuješ k tomu, abychom se tímto způsobem dopátrali k tomu, které tyto vyšší egregory jsou společné všem těm subegregorům, které brání osvobození lidstva.

G.: Ano, a tím se dostáváme k podstatě problému. Základními takovými vyššími egregory jsou egregor strachu a s ním související egregor iluze nedostatku, které se vzájemně částečně prolínají a vzájemně spolupůsobí a zvyšují svou účinnost. Dá se říct, že lidstvo je při vymýšlení strachů, fobií a mnoha rozmanitých druhů nedostatků neuvěřitelně tvůrčí. Mnoho z nich však je výsledkem cílené desinformace a tudíž nedostatkem informací.

To je přesně to, co nazýváš bludným kruhem. Strach je způsoben nedostatkem informací a nedostatek informací většiny lidí je zapříčiněn strachem minimálně části lidstva. Strach v tomto případě má dvě základní formy, formu pasivní („přijímačů“ informací) a formu aktivní („vysílačů“ informací). U první formy se jedná o strach lidí z některých informací, které by zcela zbořily jejich vžité paradigma, otřásly by celou jejich představou o světě, a proto se takovýmto pro ně „výbušným“ informacím částečně podvědomě a částečně vědomě vyhýbají. U druhé formy se jedná u těch, kteří mají tyto „výbušné“ informace k dispozici, o strach z následků, jaké by mělo seznámení širší veřejnosti s takovýmito informacemi. Je však třeba chápat, že oba tyto strachy jsou svým způsobem z pohledu těchto lidí oprávněné.

M.: Vidím, že ten kruh je bludnější, než jsem si uvědomoval. Nezbývá mi než opakovat, jak z něj ven?

G.: Napřed tedy víceméně všeobecně známou věc: jediným účinným prostředkem proti strachu je láska. Aby to bylo dobře pochopeno, láska v mém srdci, ne v srdci těch ostatních, je jedinou cestou k odstranění strachu. Strach jako emoci je nevhodné zaměňovat s pudem sebezáchovy, jak občas někteří činí a odůvodňují tím užitečnost strachu. Existence určité situace a její vnímání jako ohrožující, nemusí nutně vyvolat strach a také ho skutečně v mnoha případech nevyvolává, což ale nebrání reagovat v souladu s pudem sebezáchovy. Naopak strach (který je vždy subjektivním pocitem) je často pociťován i v situacích, kdy z objektivního hlediska (z pohledu ostatních lidí) pro něj není žádný důvod.

M.: Co ale říct matce dvou dětí, když řekne – „ Jak se nemám bát, když je tolik důvodů…“ Ono se to řekne někomu, kdo je v bezpečí na kosmické lodi, ale tady na Zemi to není tak jednoduché.

G.: Odpověz jí, aby se nekoncentrovala na svůj strach o děti, ale na svou lásku k nim. Ale je nutné si ještě objasnit podstatu strachu.

Strach se dá přirovnat k rezonanci části bytosti (některých vibrací části vědomí bytosti) s určitou energií (frekvencí vibrace této energie). Pokud tato energie nemá s čím v bytosti rezonovat, strach nevzbuzuje. Proto je nejúčinnějším prostředkem při práci s vlastním strachem vyčištění mysli od energií a informací, které by mohly s energiemi strachu rezonovat. Pozvednutí frekvence vědomí na vyšší úroveň pak rovněž umožní, že hrubo-vibrační energie strachu procházejí bez jakékoliv reakce (rezonance) vědomím vibrujícím na vyšších frekvencích. Tak jako láska je stav duše, tak i strach je vždy zcela subjektivní a je v podstatě stavem duše a svým způsobem není závislý na „objektivních“ skutečnostech.

M.: Dá se to tedy formulovat tak, že podstatou strachu je náš vnitřní problém či rozpor?

G.: Základní problém lidstva a lidí jako jednotlivců spočívá v tom, že hledá nepřítele vně sebe. Potřebuje pro svůj život vnějšího nepřítele. Přitom lidstvo si je jediným protivníkem. Jediným skutečným nepřítelem je vlastní vše stravující a vše ničící strach. Strach je velmi mocná emoce ochromující všechny ostatní obranné mechanismy. Je téměř neuvěřitelné, jak velká část lidské aktivity je motivována strachem. Doporučuji se tomuto tématu s rozšířením i na další emoce a zejména agresi věnovat v některém z tvých příštích článků.

M.: Toto téma si asi opravdu vyžaduje samostatný článek. Budu o tom přemýšlet. Neměla bys pro uváděný stav nějaké podobenství?

G.: Zrovna jsem na to myslela, že bys mi četl myšlenky?

M.: Myslel jsem, že to je podstatou channelingu?

G.: To byl jen pokus o vtip. Nyní to podobenství.

Lidstvo a většinu lidí jako jednotlivců lze připodobnit k následujícímu obrazu. Ze strachu z vnějšího nepřítele stojí v brnění a s přilbou na hlavě se spuštěným hledím. V ruce drží meč, kterým výhružně mává, aby zakryl vlastní strach a nahnal strach nepříteli. Přitom nevnímá, že se dívá do zrcadla a čím více mává mečem, tím větší má strach a tím více proto mává mečem. Kolem něj krouží nehmotní energetičtí paraziti, kteří neustále jeho strach podněcují, přiživují a vyzývají ke stále větší agresivitě a k boji za konečné poražení nepřítele. Ze vzniklé energie strachu a agrese se pak vyživují.

M.: My se dnes z těch bludných kruhů nevymotáme.

G.: Východiskem je koncentrovat se do svého srdce, překonat strach, sejmout přilbu a podívat se nepříteli do tváře. Překonat strach podporovaný parazity, kteří našeptávají, že v okamžiku, kdy sundá přilbu, nepřítel povede úder na nejslabší místo, na odkrytou hlavu. Když sundá přilbu a pohlédne na svého nepřítele v zrcadle, tak pochopí, kdo mu byl celou dobu nepřítelem. Pochopí, že lidstvo je jeden organismus, který strachem sám ze sebe ubližuje jen sám sobě. Pochopí, že vnější nepřítel neexistuje. Z uvedeného plyne absurdnost některých našich představ o vítězství v boji nad nepřítelem, ať už si jej označíte nebo pojmenujete jakkoliv.

Až lidstvo pochopí, že stále bojuje hlavně samo se sebou, žádný vnější nepřítel ho nemůže ohrozit. Tím nechci říct, že žádný vnější nepřítel nikdy neexistoval či zcela neexistuje, ale chci říct to, že pokud by se ho lidstvo nebálo a plně si uvědomilo své vlastní možnosti, nepřítel nemá šanci. Strach je největší brzda rozvoje lidstva. Jinak lidstvo nemá žádné hranice svého rozvoje kromě hranice dané jeho představivostí. Ostatně to je důvod, proč byl egregor strachu lidstvu implantován. Ten, kdo se bojí, se dá snáze ovládat. Toho, kdo se nebojí, není čím ovládat.

M.: A nemůže v tomto pomoct Galaktická federace?

G.: Otázka ani tak nezní, zda může či nikoliv, ale zda to považuje za správné či nikoliv. Pokud to mám vyjádřit opět obrazně, tak nepovažujeme za vhodné přijít a sundat lidstvu přilbu. Reakce by při nevědomém sejmutí přilby byla taková, že by obrněnec okamžitě zaútočil na svůj obraz v zrcadle nečekaje na spatření tváře nepřítele, aby tak využil slabiny nepřítele spočívající v odkryté hlavě. Pokud si snímá přilbu sám, nemá v rukou meč a má čas a mnohem lepší podmínky k pochopení toho, kdo byl jeho nepřítelem. Omlouvám se, pokud se někomu přirovnání naší role k roli rodičů nebude zdát vhodná, ale když vychováváte děti, také považujete za správné, aby se učili vlastními zkušenostmi, včetně některých negativních, samozřejmě kromě těch sebezničujících.

M.: Ještě by mě zajímalo, jaký je tvůj názor na myšlenku, že strach je příčinou vzniku mnoha různých závislostí?

G.: Zajímavá otázka. Strach je skutečně příčinou vzniku mnoha závislostí, ačkoliv se to u některých tak nemusí jevit. Strach je jednoznačně příčinou i obecně nejhorší závislosti, a to závislosti na moci. Závislosti jsou docela velkou brzdou na cestě duchovního vzestupu, takže to je další důvod, proč pracovat s vlastním strachem.

Ještě než přejdeme na další téma, tak připomínám, že lidstvo má pro mnoho svých problémů návod na řešení. Možná to bude pro někoho překvapení, i když by být nemělo, ale tyto návody na řešení jsou obsaženy ve vašich pohádkách a bájích. Stačí si jen připomenout mnoho pohádek, ve kterých láska pomohla překonat všechny problémy a úskalí. To láska pomáhá hlavním hrdinům či hrdinkám vydat se do míst, kam se všichni bojí či postavit se síle nebo moci, nad kterou se podle dosavadních zkušeností nedá zvítězit. Bohužel lidé nechápou toto poselství a jeho platnost i pro život mimo pohádky.

M.: To je zajímavé. Ani jsem si neuvědomil, jak je tato v duchovním světě stále omílaná pravda předkládaná dětem v pohádkách nevtíravou formou.

G.: Ta vaše moderní věda má obecně tendenci se přezíravě dívat na lidové moudrosti získané tisíciletými zkušenostmi předků. Kdybychom neznali pozadí a skutečné motivy, bylo by až neuvěřitelné, jak například v oblasti péče o zdraví jsou popírány, zavrhovány a opovrhovány dlouholeté velmi pozitivní zkušenosti například s léčivými rostlinami. Tím bych volně přešla k jednomu z dalších problémů lidstva.

M.: Pokud bychom měli probrat jen většinu hlavních problémů, tak se obávám, že tolik času nemáš ani ty ani já.

G.: Tak toto je ten tvůj bezbřehý optimismus, o kterém tak rád všude vykládáš. To bych se tedy ráda seznámila s nějakým bezbřehým pesimistou. Ale vraťme se k problému.

Opět velmi zjednodušeně se dá říct, že lidé v aktivním věku se dají dělit na dvě skupiny. První skupina obsahuje lidi, kteří se podílejí na vytváření hodnot, které slouží ke zvyšování kvality života lidí. Takto široce pojatá formulace slouží k tomu, aby při hodnocení, zda konkrétní člověk patří do této skupiny, nebyli bráni do úvahy pouze lidé podílející se na výrobě, dopravě a distribuci potravin a výrobků. Druhá skupina se na vytváření takovýchto hodnot nepodílí.

M.: Takže lidé z této druhé skupiny jsou víceméně parazité?

G.: Spíše více než méně. Aby toto dělení se nezdálo příliš přísné, lze do první skupiny zařadit i některé umělce a sportovce, protože oni se svým způsobem podílejí na zkvalitnění života druhých.

M.: Možná, že by bylo vhodné, abys také uvedla na některých příkladech i příslušníky druhé skupiny.

G.: Ještě považuji za nutné uvést, že do první skupiny patří i řídící složky výrobců hodnot. Výše jejich odměn není otázkou parazitického způsobu života, ale nepřiměřeného přerozdělování hodnot získaných výrobou.

Do skupiny tak zvaných parazitů patří například armády a zbrojní průmysl, velká část farmaceutického průmyslu, většina pracovníků byrokratických aparátů, různí spekulanti, makléři, pracovníci reklamních a marketingových agentur, dealeři apod. A do značné míry také celé bankovnictví. Kdyby se lidstvo zbavilo těchto parazitů, a že jich opravdu není málo (reálný odhad je, že v tzv. západní civilizaci připadá na dva lidi vyrábějící hodnoty jeden parazit), tak by se rovněž zbavilo většiny nedostatků všeho druhu. Tímto zbavením samozřejmě není myšleno jejich fyzické odstranění, ale změna jejich života z parazitického na užitečný.

M.: V této souvislosti by mě zajímal tvůj nebo váš pohled na peníze a jejich negativní vliv.

G.: Především je na začátku vhodné konstatovat, že duchovně vyspělé společnosti peníze nepoužívají.

M.: Možná proto někteří lidé mají spíše negativní vztah k penězům, protože si z některé z předchozích, paralelních či budoucích inkarnací „pamatují“ na společnosti fungující bez peněz. Bohužel pro ně pak s nimi mají v tomto životě často problém.

G.: Ano, to je dost možné. Ale tento přístup není v této době na Zemi ideální. Peníze jsou prostředkem směny. Je nutné se na ně dívat jako na proudící energii. Základním negativním aspektem peněz na Zemi je zejména to, že se staly nástrojem moci. Dalším prvkem je již víceméně patologický stav některých jedinců, pro které se hromadění peněz stalo cílem a velikost hromady známkou jejich životní úspěšnosti, v čemž jsou médii mohutně podporováni.

M.: Znáš pověst o blanických rytířích v čele se svatým Václavem. Není už čas, aby vyjeli?

G.: Pověst o Blaníku má své racionální jádro. Rozdíl je pouze v tom, že v jeho nitru nejsou rytíři, ale dle některých informací, které však nemám ověřené, by tam mělo být zařízení, které je schopno vytvořit energetické ochranné pole nad českou kotlinou. Před „loupeživými hordami“ politiků a finančníků vás však neochrání. O to se musíte postarat sami.

M.: Promiň mi, prosím tě, takovouto až bych řekl drzou otázku. K čemu je nám (míněno většině lidstva) existence, přítomnost či pomoc Galaktické federace dobrá, když vlastně není výchovné či etické, abyste zde jakkoliv zasahovali?

G.: Vím, že to tak nemyslíš, že se mě snažíš vyprovokovat k nějakým konkrétnějším údajům. Opět to zjednoduším. Rozhodující pomoc je v práci na zabránění nežádoucím vnějším vlivům a odblokování informačního embarga. Jednou z forem je i tento rozhovor. Stále je také ve hře možnost manifestace naší existence a přítomnosti.

M.: Na toto téma se také objevují úvahy, že je připraveno a plánováno fingované přistání mimozemské inteligence.

G.: Zabránění takovéto akci je v rámci našeho etického kodexu. Větší starosti nám dělá mediální masáž lidí prostřednictvím filmů a televizních seriálů, které se snaží zobrazovat jednostranně mimozemšťany jako hrozbu pro lidstvo. V poslední době do této kampaně jsou zapojováni i vědci.

Na závěr mám pro tebe menší překvapení, když vy lidé tak dáte na to, co vidíte na vlastní oči. Musíš ale vyjít ven před dům.

M.: Teď, v hodině duchů, o půlnoci středoevropského času?

G.: Ano právě teď.

Vyšel jsem ven do krásné teplé bezmračné a bezměsíční noci (z 6. na 7. června).

G.: Pohlédni na oblohu bez brýlí a podívej se způsobem, jakým se díváš na 3D obrázky.

Pohlédl jsem na noční oblohu rozostřeným zrakem. Rozostřenost mého zraku spočívala v tom, že jsem neměl své tří-dioptrické brýle. Při delším pohledu, při kterém došlo ještě k dalšímu rozostření typu, jako když se dívám na 3D obrázky, jsem uviděl velmi zajímavý obraz. Po nebeské klenbě se rozprostírala jemná prostorová struktura připomínající poledníky a rovnoběžky, ale s tím rozdílem, že prostupovala celou polokoulí. V bodech, které byly průsečíky poledníků a rovnoběžek se mihotaly - nebo také by se dalo říct chvěly - ne zcela přesně zřetelné objekty, které vypadaly vzdáleně jako létající talíře. Připadalo mi to neskutečně reálné, přestože jsem zatím ještě takto zřetelně na vlastní oči žádné UFO neviděl.

Pro vytvoření lepší představy jsem vytvořil přibližný model (viz obrázek dole).

M.: Co to je? To jsem ještě nikdy neviděl. To jsou vaše kosmické lodě?

G.: To, co vidíš a co ti bylo umožněno spatřit, jsou energetické objekty (někdo je může vnímat jako kosmické lodě, ale je to nepřesné vyjádření) Galaktické federace umístěné v uzlových bodech časoprostorové sítě kolem Země. Účelem těchto objektů je zabránit jakémukoliv vnějšímu ovlivňování Země a jejích obyvatel.

M.: Je nějak významné, která hvězda je v centru této sítě?

G.: Ne, je to jedna z hvězd dobře viditelných bez dalekohledu, která je přibližně uprostřed oblohy (v zenitu) o půlnoci.

M.: Doufám, že tyto závěrečné informace přispějí k tomu, že lidé alespoň občas pohlédnou na noční oblohu.

G.: Kdyby k tomu ještě pohlédli do svých duší, byla bych spokojená i já.

Příčinou negativních emocí je stav duše a ne vnější podmínky

24.06.10

Negativní emoce jsou reakcí na vnější, ale i vnitřní podněty. V článku „Kosmická hra o energii“ jsem napsal, že pokud mám problém, nebo něco vnímám jako problém, tak spočívá v tom, že skutečnost nebo skutečnosti tak, jak je vnímám, jsou v rozporu s tím, jak bych je vnímat chtěl. Skutečnosti jsou v rozporu s mojí představou o tom, jak by skutečnosti vypadat měly. Takto vzniklý rozpor či konflikt upoutá moji pozornost a mé vědomí se koncentruje na tento konflikt a předmětem tohoto konfliktu může být v podstatě cokoliv. Jen pro úplnost ještě doplňuji celkem samozřejmou věc, že vzniklý rozpor nevnímáme negativně v případech, kdy skutečnost je lepší, než jaké byly moje představy. Pokud je tedy skutečnost horší než naše představy o tom, jak by měla vypadat, spouštějí se v nás víceméně spontánně a automaticky negativní emoce jako např. strach, vztek, lítost, zklamání.

To, co je velmi důležité si uvědomit, je skutečnost, že se vždy jedná o naše hodnocení situace a negativní emoce jsou naší reakcí na toto negativní hodnocení. Proto na úplně stejnou situaci reagují lidé i zcela odlišně. Běžná modelová situace – blíží se k nám pes. Někdo se těší, že si ho pohladí a někoho zachvátí panická hrůza.

Energetickou podstatou procesu vzniku emoce je rezonance našich vibrací s vibracemi určité skutečnosti. Pokud s vibracemi konkrétní situace nerezonujeme, nevznikají v nás žádné emoce. Navážu-li na předchozí příklad, tak u člověka, kterému je pes naprosto lhostejný (má k němu na příklad obdobný vztah jako k chodníku, po kterém kráčí) žádné emoce nevznikají.

Pochopení procesu vzniku emocí považuji za velmi důležité. Je nepochybné, že negativní emoce kvalitu našeho života zhoršují po všech stránkách včetně ne zrovna zanedbatelného hlediska zdravotního. Pokud tedy máme zájem zůstat zdraví, harmoničtí a šťastní, je vhodné pracovat na sobě tak, abychom na nejmenší možnou míru omezili spouštěče negativních emocí, které jsou naší součástí.

Uznávám, že opravdu není vůbec jednoduché přijímat v každé konkrétní situaci, kdy jsou v nás nějakými vnějšími okolnostmi probuzeny negativní emoce, že je to pouze kvůli tomu, že naše bytost či přesněji naše vědomí obsahuje prvky, které s danou situací rezonují. Uvedu jako příklad situaci, která byla a bohužel stále ještě občas je mým modelovým výukovým procesem.

Když jsem sledoval v televizi politika (jméno si může dosadit každý dle svých negativních preferencí a myslím, že to nebude téměř pro nikoho velký problém), který s arogancí sobě vlastní říkal zřejmé nepravdy nebo zkresloval skutečnost, tak se mi nedařilo zabránit vzniku negativních emocí. Většinou se jednalo o vztek, který nepřecházel v agresivní čin možná jen proto, že politik nebyl na dosah (chápejte to prosím jako určitou nadsázku). Po uklidnění, které přicházelo naštěstí poměrně záhy, jsem vždy začal pátrat po tom, s kterou částí mého vědomí politikovo chování rezonuje. To, že používám minulého času je dáno víceméně tím, že se už nedívám na televizi. V okamžiku, kdy jsem se dopátral, začal jsem pracovat na změně této části mé bytosti.

Základem je hledat příčinu vzniku negativních emocí (spouštěč negativních emocí) v sobě. Dokud toto nepochopíme a budeme stále očekávat, že viníkem našich negativních emocí jsou příčiny, okolnosti a situace, které jsou vně nás, nemáme šanci naše negativní emoce omezovat.

Dlouhá staletí a tisíciletí byly naše reakce na stres naší důležitou součástí v boji o přežití. Tři základní reakce – znehybnění, útěk či útok (viz článek „Základní reakce na stres“) byly významnou součástí našich schopností včetně neméně podstatné schopnosti zvolit tu správnou reakci na konkrétní situaci. Schopnost vybrat správnou variantu reakce na stres ve velké většině případů intuicí, protože na logické rozbory a rozumové úvahy nebyl čas, byla často důležitější než rychlost útěku či síla útoku. Často nebyl čas na nic jiného než na reflexní jednání a tomu odpovídaly i emoce toto jednání provázející.

V současné době v nás stresové situace probouzejí stejné reflexní emoce, které v okamžiku jejich spuštění neovládáme svojí vůlí. Základní rozdíl proti dřívějším dobám je ten, že již jen ve velmi malém procentu nebo spíše promile případů se jedná o fyzické ohrožení našeho života či zdraví.

Dlouhotrvající stresy naše zdraví ohrožují, na čemž se podílejí právě negativní emoce, které je provázejí. Jen velmi málo lidí má v dnešním tak zvaně civilizovaném světě byť i jen teoretickou možnost z našeho pohledu negativní situace ze svého života vyloučit. Proto nám nezbývá jiná možnost, pokud chceme zabránit spouštění našich negativních emocí se všemi jejich negativními důsledky (a musím zdůraznit, že tyto negativní důsledky se projevují nejen na nás, ale i na našem okolí), než abychom zpracovali negativní prvky naší osobnosti rezonující s negativními prvky situací a jevů stres v nás probouzejících.

Abych nebyl nesprávně pochopen, považuji za nutné zdůraznit, že podstatou tohoto článku je práce na preventivním předcházení spouštění negativních emocí a ne jejich potlačení. Rovněž tak není v žádném případě záměrem ovlivňování k pasivitě, což znamená, že bychom měli reagovat přiměřeně na dle našeho názoru negativní situaci, ale – a to opakovaně zdůrazňuji – bez negativních emocí. Ani se nejedná o oblíbené přijímání negativních situací s tím, že vše je tak, jak má být. Jestliže je nějaká situace v rozporu s mojí představou, jak by tato situace měla vypadat, tak není žádný důvod (pokud neomezujeme svobodnou vůli ostatních), abychom nejednali tak, abychom tento rozpor odstranili. Ale měli bychom tak činit bez negativních emocí, které nejenže mají negativní vliv na zdraví a pohodu naši a našeho okolí, ale dokonce i pravděpodobně zhoršují naděje na úspěch našeho jednání pod jejich vlivem.

Protože se obávám, že se najdou lidé, kteří budou uvedené myšlenky těžko vstřebávat, cítím povinnost uvést některé příklady a pokusím se předložit takové ty nejzřetelnější.

V současné době část společnosti (která se takovými myšlenkami vůbec zabývá) asi nejvíce popouzejí dvě věci, a to arogantní zneužívání moci a nezákonné či minimálně neetické obohacování se na úkor ostatních. Obávám se, že nemálo těch, ve kterých takové chování druhých spouští negativní emoce, by se v obdobné situaci chovalo velmi podobně. V tomto bodě si troufám říct, že se nejedná pouze o hypotetickou úvahu, ale o dlouholeté životní zkušenosti a nepochybuji, že obdobné zkušenosti mají i čtenáři.

Lidé, kteří na sobě usilovně pracují a snaží se o duchovní vzestup, často upřímně hledají své nedostatky, aby mohli pracovat na jejich odstranění a postoupit na vyšší úroveň, zvýšit frekvenci vibrací a nepochybuji, že mezi ně patří i většina čtenářů tohoto článku. A teď si dovolím položit odvážnou otázku. Kolik z nás hledá analogii či ekvivalenci mezi tím, co nás rozčiluje v našem okolí (míněno v širokém slova smyslu) a jednotlivými prvky naší osobnosti?

Na naši omluvu pociťuji jako nutné sdělit, že tak zvané hledání vnějšího nepřítele je jednou z velmi úspěšných technik cílené manipulace a desinformace lidstva.

Egregor zla je potřeba udržovat. Proto byl vytvořen Satan, Lucifer, Melkor apod. Nyní, kdy již je pro spoustu lidí zlo ve formě Lucifera intelektuálně nedostatečné, vytvářejí se jeho nové podoby jako např. absolutní zlo, velký Anu – šéf Annunaki, reptiloidi apod. Tím nechci říct, že neexistují bytosti, jejichž zájmy jsou v rozporu se zájmy lidstva.

Aby lidé nemuseli připustit, že zlo je jejich součástí, umístili je mimo sebe. Pravděpodobně jim tato varianta byla v rámci manipulačních desinformací implantována, aby se tak koncentrovali na zlo a temno vnější a na energetické vyživování egregoru zla a ne na pochopení a prosvětlení temna a nahrazení „zla“ v sobě láskou.

Boj s vnějším zlem, za které je označováno vždy dle momentálních potřeb a okolností cokoliv, se tak stal permanentní součástí lidských dějin. Boj, který se nedá nikdy vyhrát, už jen proto, že dokud lidé nemají zpracované zlo v sobě, je možné je zmanipulovat tak, aby za zlo považovali to, co je v daném okamžiku vhodné pro manipulátory. Nyní např. teroristé nebo zlí mimozemšťané.

Strach je hybnou silou manipulace lidmi, a to dokonce jak strach těch druhých, tak i strach vlastní. Jedná se do určité míry o bludný kruh. Protože máme (někdy jen skrytou a neuvědomělou) touhu manipulovat a běžně posuzujme ostatní podle sebe, předpokládáme, že ostatní mají rovněž touhu námi manipulovat. Protože máme strach z toho, že bychom byli manipulováni, snažíme se, abychom byli my těmi, kteří manipulují, protože předpokládáme, že když manipulujeme, nemůžeme být manipulováni. Tudíž činíme jiným to, co nechceme, aby bylo činěno nám. Abychom se tomuto vyhnuli, je nutná neustálá koncentrace mysli na všechny naše činy a myšlenky s plným uvědomováním si příčin vlastních strachů v hloubi duše. Tato situace je názorným příkladem negativních emocí, které v nás probouzejí různí manipulátoři. Jejich manipulace rezonují s naší vnitřní touhou či ochotou manipulovat druhými.

Mnoho lidí je silně ovlivňováno nejen manipulativními informacemi (dlouhodobou motivací strachem), ale i strachem pramenícím z hlubších rovin vědomí. Tento strach je většinou na nevědomé či podvědomé úrovni a pramení často ze zneužití magických a obdobných technik či prostředků v některých minulých životech (ale není vyloučeno, že i v současném). S tím souvisí karmické zatížení a následně i utrpení (vznik negativních emocí), pokud vůči nám někdo uplatňuje například magické techniky.

Další druh strachu je obava z poznání, které by mohlo ohrozit dosavadní představy některých lidí o světě a o sobě (jejich paradigma). Jedním z možných důsledků této změny paradigmatu je to, že by museli přijmout plnou odpovědnost sami za sebe.

Volby – zpráva o stavu společnosti

23.06.2010

Nereaguji běžně na jednotlivé události na politické scéně, takže se v daném případě jedná spíše o výjimku.

Tento text není ani tak hodnocením výsledků voleb z hlediska následujícího politického vývoje v Česku (nemyslím si, že tyto volby mohly něco podstatného změnit), ale jedná se spíše o hodnocení předvolební situace, voleb a jejich výsledků, jakožto obrazu o stavu společnosti v Česku. Osobně jsem přesvědčen, že vypovídají do značné míry i o stavu společnosti v tak zvané Euroatlantické civilizaci.

Při vlastním hodnocení voleb a jejich výsledků je možné se na věc podívat z několika možných úhlů pohledu.

Pravděpodobně nejzřetelnější je hodnocení z pohledu role médií. Myslím, že opravdu soudný člověk, který se o věc hlouběji zajímá, může jen obtížně odmítnout názor, že vládnoucímu systému se říká oprávněně médiokracie. Role médií se zdá pro výsledky voleb zcela rozhodující. V podstatě se to dá formulovat i tak, že o výsledcích voleb rozhodují především média. Potlačení ODS a ČSSD a umělé vytvoření nových stran a jejich protlačení do parlamentu s velkým počtem poslanců je tak evidentní, že to už snad ani nikdo nepopírá. Jediným elementem dlouhodobě odolným proti tlaku médií jsou přívrženci KSČM. Ostatně kdyby nebyli odolní, tak už dávno KSČM poslance v parlamentu nemá.

Nová je však ta až zarážející míra negativity. Princip strašení není nový prvkem a je používaný (a úspěšně) víceméně na celém světě, ale „porážka“ (uvozovky jsem použil proto, že sice vyhrála ČSSD, ale jednalo o vítězství, pro které se používá označení Pyrrhovo) ve volbách je spíše množstvím špíny navršené na poražené, než čímkoliv jiným. Každému, kdo je alespoň trochu v obraze (obdobně vypovídají i na toto téma prováděné průzkumy veřejného mínění, které by ale byly další samostatnou podkapitolou tématu médiokracie), je jasné, že skutečné volební programy (ne jejich obraz podávaný médii) hrají roli opravdu minimální. A ani není nutné se věnovat jejich předpokládatelnému nedodržování po volbách. Stačí nekydat špínu na „charismatické“ (i když osobně jejich charisma nejsem schopen ani zahlédnout) vůdce protěžovaných politických stran a úspěch ve volbách je téměř zaručen.

Jestliže bych tedy měl zjednodušeně označit vítěze ve volbách, tak jím je jednoznačně médiokracie. Myslím, že o tom není třeba nijak zvlášť pochybovat. To mě přivádí opakovaně k závěru, že k probuzení lidí a k radikálním změnám v jejich myšlení může dojít pouze při zásadní změně informování veřejnosti. Je však nutno chápat médiokracii nejen jako působení novin, časopisů, televize či rozhlasu, ale v širokém slova smyslu, tj. včetně filmů, internetu, videoher, populární hudby i dalších forem umění apod.

Při hodnocení výsledků voleb lidmi v různých diskuzích na internetu mě zaujala jedna tendence, a to odsuzování mladé generace (orientačně 18 – 30 let) za to, jak podlehla mediálnímu tlaku a volila TOP 09. Ti, kteří tuto generaci odsoudili za jejich nevzdělanost, neinformovanost až hloupost, si pravděpodobně při psaní svých diskusních příspěvků neuvědomovali, že my (raději bych sice napsal oni tak, jak je dobrým zvykem, ale nemohu se bez uzardění vyloučit z příslušnosti k jedné generaci) jsme tuto generaci vychovali, a že my jsme odpovědni za stav jejich vzdělanosti a informovanosti a dokonce i bohužel za stav této společnosti v současné době. Takže jestli je někdo oprávněn k výčitkám, je to spíše tato mladá generace.

Druhým relativně jednoznačným závěrem je to, že se ve volbách projevila touha lidí po změně. Vysoký nárůst preferenčních hlasů je toho jednoznačným důkazem, zejména v případech, kdy lidé nevěděli koho volit a volili tak zvaně nejmenší zlo, což znamená, že volili stranu, která jim nejméně vadila a u které předpokládali, že se dostane do parlamentu a pak zakroužkovali kandidáty ze spodních míst kandidátky. Výrazná nespokojenost lidí se stavem politiky, ale i s celkovým stavem společnosti se zatím (slovo zatím silně zdůrazňuji) v celospolečenském měřítku projevuje pouze touto formou. Dá se však předpokládat, že u této formy nezůstane, zejména proto, že změny k lepšímu (míněno pro většinu společnosti a ne pro úzký okruh „vyvolených“) se v horizontu dvou či tří let, pokud nedojde k radikální změně, nedají očekávat.

Třetí a možná pro někoho již ne tak jednoznačný závěr je konstatování, že většina lidí víceméně nevidí žádnou pozitivní variantu vývoje budoucnosti. Není to prostě jen o tom, že by lidé z nouze volili menší zlo. To je o tom, že nemají koho volit, protože žádná strana nemá pozitivní vizi. On také nikdo v mainstreamových médiích žádnou pozitivní vizi ani nepředkládá a mám dojem, že ani není žádný zájem takovouto vizi tvořit a překládat davu.

Lidé chtějí změnu, protože cítí, že změna je nezbytná, ale v podstatě víceméně nemají žádnou představu, jakou změnu chtít. Popravdě řečeno ani žádná z politických stran nenabízí pozitivní vizi budoucnosti. Diskreditace myšlenky spravedlivého uspořádání společnosti vzhledem ke zkušenostem s reálným socialismem je příliš silná a zcela nepochybně také stále účinně vyživovaná médii a zmanipulovanými lidmi. Tak zvaná „Cesta udržitelného rozvoje“ je obsahově naplněna vágními formulacemi, které kromě toho, že bychom měli dělat vše „lépe a radostněji“, vlastně ani žádnou komplexní vizí není.

Nejen Česku, ale dalo by se říct, že celému světu chybí vize lepší budoucnosti. Ze všech stran je slyšet, že systém se přežil, ale žádná politická strana nepředkládá ucelenou vizi systému nového. Dokonce ani komunistické strany nemají ve svých dlouhodobých programech tuto vizi. Jedině snad teoretici, kteří jsou velmi volně a poměrně nepřesně zastřešováni názvem New Age, předkládají své vize budoucnosti a jsou s nimi také jako s naprostými utopiemi posíláni v lepším případě do blázince, na čemž mají opět mainstreamová média svojí velkou zásluhu. Nevím (což neznamená, že neexistuje) o takové politické straně (existující alespoň v povědomí širší veřejnosti), která by měla některou z těchto vizí ve svém programu.

Absence pozitivních vizí společnosti je obzvlášť zarážející u většiny mladých lidí. Pokud dnes někdo přijde s pozitivní vizí budoucnosti je označen buď za komunistu, blázna, náboženského blouznivce nebo v lepším přídě za utopického snílka.

Negativní informace a s nimi spojené negativní emoce jsou hlavním bodem všech zpráv a negativní nálada a emoce jsou stavem současné společnosti. Dokonce ve větší míře, než tomu bylo v minulosti, přestože stav Euroatlantické civilizace je v relativně lepším stavu než před 20 či 30 lety, minimálně z pohledu vývoje technologií a jejich použití v běžném životě, což ovšem nijak nevypovídá o pocitu spokojenosti s vlastním životem. K tomu přispívají všechny možné i nemožné médii nám předkládané negativní vize budoucnosti jako např. globální oteplování či ochlazování, kosmické katastrofy, přelidnění Země, přepólování Země, elektromagnetický impuls ze Slunce zničující většinu elektroniky a vracející tak lidstvo někam do středověku (novinka NASA pro rok 2013) apod.

Osobně nevěřím na náhody a už vůbec ne na „globální“ náhody. Proto rozhodně nepovažuji za náhodu, že v posledních 20 letech byly natočeny a uvedeny do kin sci-fi filmy s takřka výlučně negativní vizí budoucnosti (nepříliš odlišná situace je i v oblasti literatury). Jedinou mně známou významnou výjimkou je seriál Startrek. Jinak se jedná o katastrofické, post-katastrofické či jinak negativní vize budoucnosti. Protože filmový průmysl je jednoznačně aktivní složkou (a služkou J) médiokracie, není pravděpodobné, že se jedná o náhodu, ale o záměr. Co považuji za nutné zdůraznit, je skutečnost, že negativita vizí budoucnosti vysoce překonává i nepříliš ideální současnost euroatlantické civilizace (nazíráno ovšem z pohledu jejího prostého příslušníka).

Po tomto konstatování, které by nemuselo být obecně rozporné, zbývá velmi zajímavá otázka „proč“, nebo také Cui bono (v čí prospěch). Nadhodím dvě hypotézy, které se ovšem vzájemně nijak nevylučují, ale spíše doplňují.

Za prvé – líčením pochmurné budoucnosti je nám jaksi naznačováno, jak se vlastně máme dobře a jsme ovlivňováni směrem ke spokojenosti se současným uspořádáním a stavem společnosti.

Za druhé – líčení takové budoucnosti, která je do určité míry plánována. Účelem předkládání obrazu pro většinu lidí negativní budoucnosti je přivyknutí lidí na takovouto variantu budoucnosti a jejich znecitlivění vůči ní, což by mělo mít za následek zmenšení odporu vůči přijetí této pro většinu lidí negativní budoucnosti (například NWO, kontrola mysli a ostatní prvky systému Big Brother).

Součástí těchto negativních vizí budoucnosti (všeobecného nedostatku pro většinu) je snaha už nyní postavit proti sobě jednotlivé vrstvy lidí jako vzájemně si konkurující a přičiňující se z pohledu skupiny druhé o nedostatek ve skupině první. Toho zneužívají politické strany a snaží se jednotlivým skupinám podsunout myšlenku, že hájí jejich zájmy.

Médiokracie jako systém ovlivňování a kontroly mysli je dle mého názoru doplňován i dalšími formami jako jsou všechny druhy umění (není míněn vlastní tvůrčí proces), zejména nové formy tak zvané populární hudby, ale i oblast módy a sportu.

V oblasti módy jsou to například druhy oblečení doslova deformující lidské tělo. Nápadné jsou v současné módě rovněž převládající temné barvy. Možná jsem měl smůlu, ale pokud jsem si v poslední době kupoval sportovní oblečení jako například tenisky, tenisové šortky, boty na běžky, tak mě překvapilo výrazné převládání černé či šedé barvy. Totéž u pánského oblečení.

V oblasti sportu jsou to například tendence k povolování čím dál tím agresivnějšího a hrubějšího napadání soupeře a objevují se stále nové druhy hrubějších kontaktních a adrenalinových sportů. Možná by se to dalo zahrnout pod společný pojem – vědomá morální devastace a hrubnutí společnosti.

Jsem zvědav, kdy si novináři mainstreamových médií konečně uvědomí, že si pod sebou řežou větev. Role užitečných idiotů v určité době skončí. Žádný autokratický režim, kterým by NWO nepochybně bylo, nepotřebuje velké množství novinářů a nezávislé už vůbec ne. Potřebuje pouze přežvykovače prefabrikovaných zpráv. Troje celonárodní noviny jako poměrně nedávno budou opět stačit.

Během dvou, tří let dojde k podstatné změně. Je to můj úhel pohledu, který nikomu nevnucuji, ale jsem přesvědčen, že k ní určitě dojde a že se bude jednat o změnu revoluční. Otázkou zůstává, o jakou změnu se bude jednat. Jednou z mnou předpokládaných variant vývoje, který změně bude předcházet, je, že skončí informační embargo, což může být z více důvodů.

Pak se lidé dozvědí, jak byli téměř ve všech oblastech ovládáni lžemi a polopravdami. Je možné, že u mnoha lidí to bude mít za následek, že pak už nebudou nějaký čas věřit ničemu. Problémem zůstává, že pokud zjistíme, že určitá informace je lež či omyl, ještě to neznamená, že automaticky poznáme pravdu.

Matrix – jeho typy a úrovně

18.07.2010

Matrix je slovo či pojem, který se v poslední době stal velmi užívaným, dalo by se říct až módním. Potkal ho úděl některých dalších pojmů jako např. soudruh, intelektuál, pravda a láska a ego, kdy ze slov s původně pozitivním či neutrálním významem se stalo pejorativní označení. Řekl bych, že sdílí podobný osud zejména s pojmem ego. Původní smysl tohoto slova v češtině – matrice byl po uvedení filmu Matrix téměř zapomenut. Zajímavé je, že slova ego i matrix mají v češtině své ekvivalenty, ale jsou používány bez překladu s částečně jiným významem a žijí svým vlastním životem.

Kdyby lidé použili místo slova ego slova já skloňované dle pravidel češtiny, tak by jejich negativní výroky o egu dostaly jistou příchuť absurdnosti. Jedná se například o výroky o rozpuštění, umrtvení, zániku, odstranění, zlomení ega. Pokud za ego dosadíme „já“ v příslušném pádu, dostaneme rozpuštění, umrtvení, zánik, odstranění, zlomení sebe, což nepotřebuje dalšího komentáře.

Velmi obdobný vývoj postihl i slovo matrix, takže dnes je již vnímáno téměř výhradně jako něco negativního.

Na první ohled se zdá, že odpověď na otázku, co je to matrix, je pro běžného čtenáře obdobných článků dávno známá, ale není to tak zcela jednoznačné. Důvodem je to, že pojem matrix se používá ve více významech a vzhledem k tomu se i pod pojmem odpoutání od matrixu rozumějí fenomény dosti odlišné.

Slovo „matrix“ je používáno pro různé typy či možná přesněji různé úrovně matrixu. V prvním (pravděpodobně nejčastěji) používaném významu se pod pojmem matrix rozumí na Zemi převládající uspořádání společnosti, které se zjednodušeně dá nazvat jako tržní a konzumní společnost. V druhém významu se používá matrix vyššího typu, tj. iluze 3D reality, což se dá chápat také jako morfogenetické pole lidstva. I nad tímto typem matrixu je matrix vyšší úrovně, který lze přibližně nazvat matrixem reinkarnačním.

Ve filmu Matrix si byl snad jen Neo schopen uvědomit (alespoň tak jsem pochopil určitý náznak na začátku třetího dílu), že únikem z jednoho matrixu pouze postoupil do matrixu vyšší úrovně. Unikl z jednoho matrixu pochopením principu jeho fungování. Na začátku třetího dílu se Neo ocitá mimo oba matrixy. Nejsem si ale jist, zda to tak i tvůrci filmového Matrixu chápali, či dokonce zamýšleli. Dle konce třetího dílu bych soudil, že ne.

Dle mého pojetí je Matrix souborem vzorů chování v nejširším slova smyslu zahrnujícím i myšlení. Matrix je soustava morfogenetických (morfé – tvar, genesis – vznik) informačních polí, které nás obklopují a ovlivňují naši představu o tom, jak by svět kolem nás měl vypadat. Dávají nám pravidla, jak máme tvořit a ovlivňovat svět včetně sebe. Tato morfogenetická pole nejsou statická a dynamicky se vyvíjejí směrem ke svým atraktorům (stavům, do nichž systémy směřují) a s nimi i matrix. Většinou nejsme schopni vnímat, že se jedná o matrix a tudíž ani, jak jsme jím determinováni.

Z uvedeného vymezení pojmu matrix plyne, že je nesmyslné vnímat matrix pouze jako něco negativního, protože jeho součástí je i mnoho vzorů chování (morfogenetických polí), které většina lidí vnímá velmi pozitivně a samozřejmě (zrovna tak, jako je tomu u ega). Jeho neexistence by znamenala i naši neexistenci a neexistenci světa vůbec.

Proto nevidím problém v existenci matrixu jako takového, ale v případném nedostatku poznání, které spočívá v neznalosti či nevíře v existenci matrixu a v závislosti na něm, či přesněji na některých jeho částech.

Působení morfogenetických polí však nelze redukovat pouze na Zem či Sluneční soustavu. Jsme ovlivňováni i morfogenetickými poli lidské rasy a humanoidů naší a minimálně sousední galaxie Andromedy. Rovněž tak, byť již v menší míře (podstatná je míra podobnosti lidí a jiných bytostí) jsme ovlivňováni morfogenetickými poli jiných ras „blízkého“ Vesmíru.

Morfogenetická pole jsou tvořena původně tvůrčím aktem, který se stálým opakováním stal zvykem. Evoluce se tak dá charakterizovat jako chronologický soubor originálních tvůrčích aktů, které se staly zvykem.

Ne všechny tvůrčí akty se staly zvykem, a proto se nestaly součástí evoluce. Bohužel, ne všechny tvůrčí akty, které se staly zvykem, jsou z pohledu většiny lidstva pozitivní a součástí mých hypotéz je i varianta, že některé z těch negativních jsou součástí cílené manipulace lidstva, jak ze strany pozemských, tak i mimozemských entit.

Pokud připustíme, že každý jsme zcela specifická bytost a vzhledem k tomu jsme i každý specificky ovlivňován morfogenetickými poli, dá se říct, že každý máme svůj specifický matrix, který se byť třeba minimálně odlišuje od matrixu ostatních bytostí. Specifická úroveň a typ matrixu každého z nás jsou dány do značné míry naším poznáním a stupněm našeho duchovního vývoje.

V této souvislosti si dovolím přidat svůj příspěvek (pouze jako alternativní pohled bez jakéhokoliv nároku na jeho možnou pravdivost) jako jeden z mnoha výkladů jedné části bible. Had v tak zvaném ráji podal Evě jablko poznání. Bylo to jablko poznání strachu. Dokud lidé neznali strach, žili v ráji. Ráj nebylo určité místo na Zemi, a není ani nikde jinde v časoprostoru či v jiné dimenzi, ale je to stav duše. Lidé neznali strach a neznali nedostatek a tudíž ani strach z nedostatku.

Rozpoznání matrixu našeho nejnižšího stupně – matrixu konzumně tržní společnosti – již dnes nedělá mnoha lidem zvláštní potíže, a tak jim umožňuje se od něj úspěšně odpoutávat, nebo minimálně se jím nenechat manipulovat. Matrix konzumní společnosti má však ohromnou setrvačnost a silný egregor, mimo jiné i proto, že se opírá o základní vlastnost každého živého organismu, a tou je snaha o přežití své i svého druhu. Matrix tržní a konzumní společnosti je do značné míry uměle vytvořen skupinou lidí, které to systémově umožňuje a usnadňuje ovládání a využívání (možná, že vhodnější pojem je „zneužívání“) většiny lidstva. Na tom, že se původní originální tvůrčí akty staly zvykem, se však podílíme všichni svým nedostatečným poznáním a ochotou nechat sebou manipulovat.

Mohutným uměle vytvořeným egregorem k ovládání lidí je strach a to zejména strach z neexistence a strach z nedostatku. Jsou lidé, pro něž je strach z neexistence jediným důvodem existence. S jistou mírou nadsázky se dá říct, že existence strachu je u nich jediným důkazem existence. Bojím se, tedy jsem (Timeo ergo sum).

Daleko těžší je uvědomování si matrixu vyššího stupně, který pracovně nazývám matrix naší 3D reality. Když pominu, že velká většina lidí si ho ani není vědoma, případně jakoukoliv možnost takovéhoto matrixu odmítá, tak i ti, kteří jsou „vědomí“, nemají vůbec jednoduchou situaci při snaze o snížení závislosti na něm. Některá morfogenetická pole jsou i u matrixu této úrovně vytvářena médii záměrně. Zejména se jedná o některá morfogenetická pole nevíry v existenci čehokoliv, co je mimo oblast poznání tak zvaného vědeckého materialismu.

Zajímavou a významnou roli při proměně tvůrčích aktů ve zvyk hrají symboly a rituály. Klasickým příkladem jsou náboženské symboly a rituály. Rituály však praktikují i mnohé zvířecí druhy a podílejí se tak na tvorbě morfogenetických polí pro konkrétní zvířecí druh.

Prostřednictvím rituálů je možno vytvářet „pozitivní“ ale i „negativní“ morfogenetická pole (hodnocení záleží však vždy na hodnotiteli). Téměř každá (ne-li každá závislost) má své vlastní rituály.

Dle mého názoru by poznání mělo sloužit k osvobození od závislostí na všech druzích matrixu. V mnoha případech mám takový dojem, že se děje osvobození od starého matrixu napojením na matrix jiný. Tento nový matrix nemusí být vyloženě škodlivý, ale stále se jedná o napojení na nějaký druh matrixu, který s vysokou pravděpodobností bude mít tendenci ovlivňovat člověka tak, aby to bylo ku prospěchu matrixu (konkrétního egregoru), což zcela nevylučuje, že to může být i k momentálnímu prospěchu člověka, ale vždy to má svá velká „ALE“.

Lidstvu bylo implantováno mnoho mýtů, které se pak staly součástí matrixu. Typickým příkladem je mýtus oběti. Tento mýtus byl implantován lidstvu za tím účelem, aby bylo přesvědčeno, že pokud někdo chce ukázat cestu, musí se obětovat, musí trpět.

Je to ale jen uměle stvořený mýtus, jehož cílem je zabránit tomu, aby se takoví lidé veřejně manifestovali, a když už se objeví, tak aby jejich život byl vnímán jako utrpení. Je nemožné si nevšimnout, jak Kristus i Buddha jsou vykreslováni jako lidé, kteří vlastně celý život trpěli. Zcela je pomíjeno, že to mohli být (a pravděpodobně také byli) lidé, kteří milovali, byli milováni a také byli někdy šťastni a veselí a měli dokonce smysl pro humor.

Je však možné ukazovat lidstvu cestu a být při tom šťastný, milující, veselý a dokonce hravý. Zdá se mi, jako by podávání důležitých informací zábavnou formou (formou hry), bylo v tak vážných otázkách, jako je duchovno, mnoha lidmi chápáno jako něco nepatřičného.

I novodobé mýty se nám snaží vštěpovat trpící a obětující se spasitele (jako např. Neo ve filmu Matrix). Jedná se o utrpení jako jedinou cestu ke spasení jedince i lidstva. Chybí nám tu zcela postava „spasitele“, který vše pojímá jako hru.

Ostatně utrpení jako cesta k vlastní spáse každého člověka se rovněž stalo součástí našeho matrixu.

Dokončení této problematiky bude tématem následujícího článku „Cesty ke snižování závislosti na matrixu“.

Cesty ke snižování závislosti na matrixu

26.07.2010

Tento článek navazuje na předchozí článek „Matrix – jeho typy a úrovně“. Pro jeho pochopení považuji za důležité (možná až nezbytné) si uvedený článek přečíst ještě před přečtením následujícího textu.

Vzhledem k tomu, že jsem přesvědčen, že čtenáři těchto stránek nemají žádný zvláštní problém s rozpoznáváním matrixu tržní a konzumní společnosti a zároveň i víceméně znají cesty vedoucí ke snižování závislosti na matrixu tohoto typu a úrovně, nepovažuji za nutné se této oblasti nijak zvláště věnovat. Myslím, že tomuto tématu je věnováno mnoho místa nejen na internetových stránkách.

Zaměřím se proto na typ matrixu, který pracovně nazývám naše 3D realita. Nejdříve uvádím příklady některých vzorů chování, které považuji za součást tohoto matrixu (morfogenetického pole lidstva na Zemi). Jedná se o takové vzory chování, které by dle mého názoru nebyly nezbytnou součástí našich životů, pokud by se nestaly zvykem.

Proces fyziologického stárnutí, čímž mám na mysli zejména zhoršování funkčnosti našich těl včetně funkce estetické. Závislost na přijímání potravy jako zdroje energie. Gravitace. Vědomí jako produkt činnosti mozku. Smrt jako konec existence vědomí – vědomí já.

Ačkoliv se odpoutání od matrixu 3D reality nedá v žádném případě redukovat pouze na využívání paranormálních schopností, zvolil jsem z důvodů zjednodušení a větší názornosti pro další výklad právě možnost využívání těchto schopností.

To, co nám brání ve využívání našich paranormálních schopností, je naše závislost na morfogenetickém poli nevíry lidstva v možnost využití těchto schopností či v jejich existenci.

Všichni máme paranormální schopnosti a všichni je rovněž do určité míry i využíváme. Pouze se lišíme v míře jejich využívání. Nižší míra využívání však není často rozpoznána, a tak je většinou posuzována jako nepoužívání těchto schopností.

Mnohdy je však využíváme nevědomě, čemuž přispívá i to, že mnozí ani netuší, že by mohli mít nějaké paranormální schopnosti, nebo dokonce, že takové vůbec existují. Kromě toho ti, kteří tuší nebo již slyšeli či četli o jejich možné existenci, v ni nevěří. Přesto však dochází k jejich využití. Neuvědomujeme si, že je využíváme a pro jejich působení si nacházíme jiná rozumově „racionální“ zdůvodnění, z nichž zřejmě nejčastějším je „náhoda“ a „štěstí“, v lepším případě intuice (což však už je z určitého zorného úhlu paranormální schopnost). Pro naše jednání, které bylo ovlivněno jasnovidností, si pak nacházíme dodatečně logické argumenty, takže nás ani nenapadne nazývat naše jednání využitím paranormálních schopností.

Stupeň využívání našich paranormálních schopností je do značné míry dán stupněm naší nezávislosti na morfogenetickém poli nevíry lidstva v možnost využití těchto schopností. Čím nižší závislost, tím vyšší pravděpodobnost využití paranormálních schopností.

Na místech, kde je morfogenetické pole lidstva oslabeno, jako je například hluboko v džungli, na opuštěných osamělých ostrovech v moři nebo ve vysokých nadmořských výškách, případně v kosmu, se daří realizovat tyto naše paranormální schopnosti snáze a úspěšněji. Rovněž tak v mezních situacích ohrožení života či zdraví se dokážeme snáze odpojit od morfogenetického pole lidstva.

Nácvik využívání paranormálních schopností je do značné míry nácvikem nezávislosti na morfogenetickém poli lidstva, nebo se to také dá formulovat jako nácvik zbavování se závislosti na morfogenetickém poli lidstva.

Tento nácvik je náplní různých kurzů a seminářů (např. Silvova metoda, Zlatá mysl, Modrá alfa apod.), jejichž součástí je např. chození přes oheň. Nácvik této nezávislosti se často provádí i formou, která pro nezasvěcené s uvedenou závislostí zdánlivě nesouvisí. Rovněž tak se dají označit i různé šamanské techniky jako techniky sloužící k odpojení od matrixu.

Je zajímavé, že blázni, kteří jsou ve svých myslích svým způsobem odpojeni od naší „reality“, či tuto „realitu“ jinak vnímají, mívají paranormální schopnosti. Problémem tu samozřejmě je definice blázna, která vylučuje jeho „normalitu“. Blázni si vytváří svůj vlastní „vnitřní svět“, do kterého nepronikají morfogenetická pole lidstva a vzhledem k tomu jsou potom na nich nezávislí a schopni „para-normality“.

Rčení „Věř a víra tvá tě uzdraví“ plnohodnotně platí v případě, že tato víra je v souladu s vírou danou převažujícím názorem, s morfogenetickým polem víry lidstva. Pokud je v rozporu s tímto morfogenetickým polem a dotyčný nemá alespoň částečně vypěstovanou či vrozenou nezávislost na něm, pak se neuzdraví i když věří, což bohužel není nijak výjimečné.

Zvláště jedná-li se o obecně uznanou těžkou chorobu a je svým okolím a zejména bílými plášti negativně programován a přesvědčován, že se jedná o chorobu nevyléčitelnou.

Placebo efekt může fungovat na základě morfogenetického pole. Pokud je v povědomí větší skupiny lidí, že určitý lék funguje, působí to jako skupinový placebo efekt. Samozřejmě ještě častěji a možná i efektivněji je používán skupinový nocebo efekt (např. kouření způsobuje rakovinu).

Víra v kladný účinek léku tak dokáže často překonat i jeho vedlejší škodlivé účinky. Proto jsou v současné době (mimo jiné) v informačních letácích k lékům přibalených a rovněž často i v médiích uváděny informace o vedlejších škodlivých účincích léků. V médiích jsou uváděny i informace o pochybné účinnosti či dokonce neúčinnosti léků. Nejedná se o víru jednoho konkrétního člověka, ale o celé morfogenetické pole víry mnoha lidí, které ovlivňuje vědomí a podvědomí konkrétního člověka, a proto zde existuje léčivý efekt i u toho, u něhož bezprostředně nefunguje placebo efekt jedince. To je důvod, proč přes zcela evidentní škodlivost přemíry všech možných léků nepůsobí léky na zdraví lidí tak devastujícím způsobem, jak by odpovídalo množství „jedů“, které jejich tělo musí zpracovat.

Principem transformace Země a lidstva je v podstatě přeprogramování morfogenetického pole a odpoutání od současného matrixu 3D reality.

Je rozdíl mezi tím být si vědom, že jsem součástí matrixu a tím, že vím, jak se od něj odpoutat.

Odpoutání se od matrixu je právě to, co za nás nikdo neudělá. Za nás jako jednotlivce i za nás jako lidstvo.

Zvyšování frekvence vibrací právě umožňuje přeladění na jinou stanici, na jiný program vysílání Světové mysli, což je právě to odpoutání od matrixu nižšího typu.

Proces osvobození se od matrixu není totožný s procesem zbavení se závislosti na egu.

Každou noc v hlubokém spánku se odpoutáváme od morfogenetického pole lidstva. Ve fázi REM (spánková fáze snění) je toto naše odpoutání jen částečné a díky tomu jsme schopni ve svých snech realizovat činnosti, ve kterých nám v bdělém stavu brání morfogenetické pole nevíry lidstva.

Nácvik zbavování se závislosti na morfogenetickém poli lidstva (odpojování od matrixu) v běžném každodenním životě se dá provádět formou neustálé koncentrace (bdělosti) na uvědomování si všech prováděných činností a jejich omezení morfogenetickým polem nevíry lidstva v možnost provádění těchto činností jinou (paranormální) formou. Například teleportace, telepatie, jasnovidnost, levitace, vidění aury, lucidní snění, opouštění těla apod.

Pokud se snažíme zbavit se závislosti na morfogenetickém poli, nemůžeme uvažovat následujícím způsobem: „Věřím, že to půjde.“ Tuto úvahu je nutno nahradit: „Vím, že to jde“ a – což je rovněž důležité: „Vím, že toho jsem schopen já“. Nemohou se pohybovat v kategorii „věřím – nevěřím“, ale musím se pohybovat v kategorii „vím“. Teprve, když jsem v kategorii „vím“, mohu své schopnosti realizovat.

Vývoj v této oblasti probíhá ve čtyřech stupních – nevím (nic), nevěřím, věřím, vím.

Jsou oblasti, kde se již více lidem daří odpojovat se od morfogenetického pole lidstva jako například v případě konzumního způsobu života. To je dáno tím, že se lidé na toto odpojení vědomě zaměřují.

Součástí práce na odpojení od matrixu, na zbavení se závislosti na morfogenetickém poli lidstva, je neustálá koncentrace na uvědomování si, co všechno je tímto matrixem, jak jsme tímto matrixem vázáni při každodenní činnosti.

Protože však nejsme Neo, nikdo nás nevyhledá jako spasitele, nikdo nám nenabídne modrou a červenou pilulku. Veškerou práci na odpoutání od matrixu musíme vykonat sami. Musíme být sami sobě spasiteli. Ten, komu se podaří odpoutat se od nejnižšího typu matrixu tržní a konzumní společnosti, toho čeká matrix vyššího typu – morfogenetické pole lidstva a Země.

Jednou z forem každodenního nácviku nezávislosti na matrixu je odlišné vidění světa. Schopnost odlišného vidění naší běžné reality je jedním ze základních předpokladů pro cestu k odpojení od matrixu. Významnou roli zde má dle mého názoru sci-fi (zejména pokud jsme schopni vnímat sci-fi jako alternativní realitu) a možná pro někoho překvapivě i humor.

Sci-fi (nejen filmy typu Matrix) napomáhá k odpoutání od matrixu, protože tím, že ukazuje jiné varianty vzorů jevů, myšlení a jednání, umožňuje poznání toho, co je matrix a jak jsme na něm závislí.

Humor je specifická kategorie. Protože se nepříliš ztotožňuji s definicí ve Wikipedii (druh emoce, schopnost člověka, věci či situace vzbudit pocit pobavení v jiném člověku), byl jsem nucen si formulovat vlastní.

Humor v mém pojetí je vědomá tvůrčí činnost, při které je skutečnost vytvářena či popisována odlišně ve srovnání s obvyklým způsobem tak, že to vzbuzuje pobavení (smích či úsměv, což už je emoce). To, že někdo upadne, není humor. Humorem se to stává až zábavným popisem. Ne vždy je příčinou smíchu humor. Komická situace nerovná se humor. To, že nám nějaká situace či člověk připadají humorní, je právě naší schopností ji tak vidět. Smysl pro humor je právě ta schopnost tvůrčího vidění a zejména popisu skutečnosti, který pobaví. Smysl pro humor má dva aspekty – schopnost humor tvořit a schopnost humor chápat (schopnost podívat se na věci tvůrčím způsobem). Smysl pro humor je tvůrčí ve smyslu odlišného (někdy až zdánlivě absurdního) vidění světa a právě tato schopnost je velmi významná pro naši schopnost odpojení od matrixu.

Humor a tvořivá hra je možná nespravedlivě opomíjenou cestou k odpojení od matrixu a transformaci jedince i lidstva.

Ego, egoismus a zbavení se závislosti na egu

14.08.2010

Jak jsem již uvedl v předchozím článku o matrixu, slovo ego je velmi módní a používá se velmi často spíše pejorativně, než bez negativně emotivního zabarvení.

Slovo ego má v češtině svůj ekvivalent, ale je používáno bez překladu s částečně nebo i zcela jiným významem.

Aby byl následný text dostatečně srozumitelný, považoval jsem za nezbytné podívat se na pojem „ego“ v tom slova smyslu, jak se dnes běžně používá a zejména ve srovnání s pojmem „já“. Častým problémem textů s obdobnou tématikou bývá, že vzájemný vztah těchto dvou pojmů není vyjasněn. Je pravdou, že to není jednoduchý úkol a záleží také na tom, z jakého úhlu pohledu a z jaké úrovně poznání se k němu přistupuje. Posuzujte proto prosím můj pokus shovívavě.

Každá lidská bytost je zcela specifická (odlišná od kterékoliv jiné bytosti ve stvořeném světě) a poměrně nepřesně a zjednodušeně a víceméně pouze pro účely tohoto článku se dá říct, že se skládá ze dvou částí – duše a ega. Tak, jak je slovo ego zcela běžně a nejčastěji používáno a chápáno (moje ego, jeho ego), je zřejmé, že vnímáme „ego“ jako něco odlišného od „já“ (pro větší srozumitelnost lze chápat jako „bytostné já“), které zjednodušeně označujeme jako duše. Paradoxně tedy vnímáme „ego“ a „já“ jako dvě relativně samostatné složky bytosti.

Co je pro tyto složky charakteristické, a čím se vzájemně odlišují? To je podstatná otázka a odpověď, která zahrnuje vymezení těchto pojmů a jejich vzájemný vztah, není zcela jednoduchá.

Z pohledu úrovně, ve které je vše chápáno jako „Kosmická hra“, lze ego chápat jako roli, kterou si v rámci kosmické hry jde duše svou inkarnací zahrát a duši lze chápat jako relativně autonomní součást vícedimenzionální bytosti procházející jednotlivými inkarnacemi.

Duše (bytostné já) jako část Boha (původního zdroje) vnáší do komplexu zvaného lidská bytost částečně svoji „božskost“, ale současně i karmické podmíněnosti ovlivněné „předchozími“ (přesněji alternativními) inkarnacemi, a tím i „úkoly“ pro tuto inkarnaci. Duše prochází jednotlivými inkarnacemi obohacená o zkušenosti z „předchozích“ inkarnací (nelze vyloučit, že i z inkarnací „budoucích“, které mohou působit jako určité atraktory pro inkarnaci přítomnou) a obsahuje tak i jejich prvky, zatímco ego je tvořeno atributy specifickými pro jeden konkrétní život.

Při negativním vymezení lze ego chápat jako tu část lidské bytosti, která není duší.

Z takto provedeného vymezení plyne, že není smysluplné chápat ego jako něco, čeho by se naše „já“ (duše) mělo zbavit, rozpustit nebo umrtvit, protože bez ega bychom přestali existovat jako lidské bytosti.

To, co bývá problémem a případnou překážkou na cestě duchovního vývoje je naše ztotožnění se s egem a naše závislost na egu. Důsledkem našeho ztotožnění se s egem a opomenutí složky lidské bytosti, kterou je naše bytostné já (duše), je nevnímání naší „božské“ podstaty a tím i odpojení od jednoty, odpojení od Boha.

Pokud se ztotožníme s egem a jsme přesvědčeni, že my jsme to ego, vnímáme sebe jako zcela nezávislou entitu, která na bytostné úrovni není součástí ničeho dalšího. Důsledkem je mimo jiné to, že i ostatní bytosti vnímáme jako od nás zcela oddělené, jako prvky vnějšího světa. Pokud se vnímáme pouze jako ego, je logické, že jsme na něm i závislí.

Považuji za důležité připomenout, že i velká většina těch, kteří si jsou vědomi relativní duality ega a duše, je na svém egu závislá. Tato závislost se projevuje tak, že nejsou schopni si v běhu každodenní reality uvědomovat, že „jen“ hrají určitou roli v Kosmické hře a jsou emočně závislí na „výsledcích“, které jejich „postava“ v této hře dosahuje. Vím i dle vlastní zkušenosti, že je relativně velmi obtížné nenechat se vtáhnout do děje tak, že již nejsme schopni být současně i nezaujatými pozorovateli.

Jako příklad bych uvedl lidi, u kterých součástí jejich bytosti je princip kooperace, princip pomoci druhým bytostem. I u nich je důležité, aby nevznikala závislost na výsledcích této pomoci. Jsou dvě cesty – první je nepředstavovat si nějaký konkrétní výsledek naší pomoci, což se ale často daří velmi těžko (protože většinou, když někomu pomáháme, máme svou představu o výsledku této pomoci) a druhou cestou je, že si sice představujeme výsledek naší pomoci, ale nebudeme emočně závislí na tom, zda se tento výsledek dostaví nebo ne.

V případě, kdy skutečnost po poskytnutí pomoci neodpovídá naší představě, jakou jsme si o ní vytvořili (tedy o výsledku naší pomoci), je důležité, abychom s tímto rozporem mezi představou a výsledkem nespojili naše negativní emoce. Emoce jsou projevem ega.

Vím, že neřeknu nic nového při popisu způsobu, jak se zbavit závislosti na egu, ale je to rada víceméně univerzální. Neustálá koncentrace na přítomný okamžik (bdělost) a „institut nezávislého pozorovatele“ jsou cestou, jak neustále vnímat rozlišení mezi tím, kdo hraje a tím, koho nebo co hraje. Následující přirovnání jsem již použil, ale považuji ho za velmi názorné. Když si jdeme zahrát tenis, tak se můžeme snažit vyhrát i se nechat občas strhnout vývojem zápasu, ale stále víme, že jde jen o hru a život je ještě o něčem jiném (dokonce i ve finále Wimbledonu).

Dle mého názoru je meditace velmi účinnou formou uvědomování si duality „já“ a „ega“ a zbavování se závislosti na egu. Možná nejpřesnější vyjádření některých stavů hluboké meditace či rozšířeného vědomí je – ztráta ega. Stavy, které lze dosáhnut po delší době meditací a cvičení koncentrace (jsou lidé, kteří těchto stavů dosahují i spontánně), stavy, kdy nevnímáme ego, ale pouze já. Já se odpojí od ega této inkarnace a je schopno vnímat i jiné role (ega), případně více rolí najednou nebo stav prostý všech eg. Ve stavech rozšířeného vědomí se já zbavuje pocitu ztotožnění se s egem a se závislostí na egu. Míra rozšíření vědomí + míra duchovního vývoje = míra nezávislosti na egu. Po odpoutání od ega může rozšířená mysl „putovat“ po paralelních egech, rolích v časoprostorech paralelních k této naší realitě.

Při kontemplaci (která je někdy pojímána jako vyšší stupeň meditace) se odpojujeme nejen od ega ale i od já.

To, co nám brání ve vývoji, je právě naše ztotožňování se s egem a závislost na něm (relativní odpojení od Boha), což nazývám v rozporu s tím, jak je běžně používáno, egoismem. Egoismus je běžně používán jako synonymum pro sobectví. Egoistický v tomto odlišném pojetí, tj. závislý na egu, může být i člověk altruistický, u něhož se jedná o závislost na jeho altruismu (syndrom Matka Tereza).

Egoista, tak jak se to slovo běžně používá, je v podstatě člověk závislý na roli sobce.

Egocentrismus znamená, že pouze „ego“ je stále v centru pozornosti „já“ a vše je vnímáno pouze prizmatem ega, úhlem jeho pohledu.

Egoismus a egocentrismus se ve svých projevech částečně překrývají.

Stupeň naší závislosti na egu nemusí být vždy shodný se stupněm naší závislosti na matrixu. Neznalost existence matrixu, případně nevíra v něj a ztotožnění se s egem a závislost na egu se však vyskytují téměř vždy pospolu.

Řekl bych bez nějakých nároků na pravdivost, že přece jen jsme si schopni častěji a ve větší míře uvědomovat existenci matrixu a naši závislost na něm, než si uvědomovat své ztotožňování se s egem a naši závislost na něm. To pravděpodobně pramení z obecné lidské vlastnosti zkoumat (a hodnotit) více své okolí a druhé než sebe. Doporučuji všem udělat si malý pokus. Zkuste si zaznamenat, kolikrát jste během dne provedli hodnocení lidí, jejich chování a jevů kolem sebe a kolikrát jste provedli hodnocení sebe a zejména svého jednání či myšlení. Vůbec je zajímavé, jak mnohokrát za den běžný člověk provádí hodnocení.

V souvislosti s výše uvedenými názory si myslím, že je zajímavé podívat se podrobněji na známé přikázání Ježíše Krista uvedené v Novém zákoně. Miluj bližního svého jako sebe sama.

Co je to sebe sama? Kdo je to já, které má milovat a kdo nebo co je to sebe sama? Dle výkladu, který jsem zde uvedl, milovat sebe sama znamená v podstatě milovat své ego.

To, že miluji své ego, ještě neznamená, že na něm musím být závislý. Je to obdoba lásky k někomu, dejme tomu lásky partnerské. Také mohu milovat svého partnera, ale to ještě neznamená, že na něm musím být závislý.

Když se pokusíme analyzovat výroky typu „odpojit se od ega, umrtvit ego, rozpustit ego, nebo (což je dle mého názoru nejvhodnější) zbavit se závislosti na egu“, tak je zřejmé, že „já“ je subjekt minimálně částečně odlišný od „ega“. Z toho plyne, že když já miluji sebe sama, tak tím subjektem, který miluje, není ego, ale „pravé“ já, což můžeme také z určitého zorného úhlu nazvat duší.

Takže pravděpodobně nejsrozumitelněji vypadá varianta přikázání Ježíše Krista takto: „Miluj bližního svého jako své ego!“ Toto je varianta pro dnešní dobu a dnešního člověka. V tomto poselství je zahrnuto nejen milovat bližního svého, ale i milovat své ego. To, že miluji své ego, ještě neznamená, že na něm musím být závislý, či že se nesnažím na něm (či s ním) pracovat. Ta láska by měla být bezpodmínečná, tak jako když matka miluje své dítě a miluje ho i s jeho chybami, což ještě neznamená, že se nesnaží dítěti pomoct s odstraněním chyb, že se nesnaží je vychovávat.

Může být něco špatného na tom milovat své ego, jako herci milují své role na divadle nebo ve filmu? Může být vůbec něco špatného na tom milovat?

Malé děti milují své rodiče a nevidí jejich chyby. Rodiče milují své děti, i když vidí jejich chyby. Partneři mají často tendenci přestávat milovat, když začnou vidět chyby, nebo když jim začnou vadit.

Mateřská láska je příkladem bezpodmínečné lásky ke svému egu. Miluji se, vidím své chyby a pracuji na jejich odstranění. Když na nich nepracuji, nejedná se o bezpodmínečnou lásku k sobě, ke svému egu. Milovat své ego bezpodmínečnou láskou je cesta ke zbavení se závislosti na něm.

Všechny světy v pohybu – komplexní pohled na současnou a budoucí situaci

16.09.2010

Kdysi jsem v jednom článku uvedl, že pokud člověk nemá co říct, že je lepší mlčet, než rozmělňovat nebo opakovat to, co již napsal. Takže, když se inspirace toulala v jiných končinách časoprostoru, než se zrovna vyskytovala má mysl, tak jsem se na relativně delší čas odmlčel. Možná je to dáno rovněž tím, že jsem na své poměry dost často v uplynulém měsíci těžce fyzicky pracoval a múze se nechtělo líbat upoceného a unaveného pisatele. Naštěstí čas a síly na sledování dění mi zbyly.

Myslím, že většina čtenářů se mnou bude souhlasit, že stále pokračuje konflikt o ovlivňování našich vědomí, a to dvěma základními silami. Na jedné straně tou, jejíž zájem je v souladu se zájmem podstatné většiny lidstva a tou, jejíž zájem je rozdílný. Co však považuji za důležité a co často ne dostatečně vnímáme a uvědomujeme si je, že toto ovlivňování probíhá na více, ne-li na mnoha úrovních. Další neméně podstatnou, ale zároveň rovněž někdy opomíjenou skutečností je to, že všechny děje a jevy na různých úrovních jsou vzájemně propojeny a také se vzájemně ovlivňují, a proto jejich oddělené zkoumání bez respektování vlivu ostatních úrovní přináší zpravidla zkreslené či neúplné výsledky. Aby nedošlo ke zkreslení, používané prostředky působení v tomto konfliktu nejsou pouze informace (samozřejmě pokud neredukujeme všechny jevy pouze na tok informací), ale energie všeho druhu.

Jsou různé úrovně a na všech probíhá v současnosti „zápas“ o směr vývoje, kterým se bude budoucnost na Zemi, ale možná nejen na Zemi, ubírat. Na různých úrovních probíhají tyto zápasy podle různých pravidel, i když základní principy jsou všude stejné. Pro názornost uvedu ve stručnosti příklady některých úrovní a upozorňuji, že se v žádném případě nejedná o výčet vyčerpávající a ani přesnost popisu jednotlivých úrovní není pro účely tohoto článku to nejpodstatnější. Informace o konfliktech na jednotlivých úrovních jsou většinou k dispozici na internetu, i když (a to je právě to, na co se snažím upozornit) takřka vždy se zabývají pouze jedinou úrovní. Zdánlivá rozpornost informací z různých úrovní pak může způsobovat (což se také často děje) chaos a zmatek v mysli některých příjemců těchto informací, což mívá za následek jejich odmítání jako celku.

Základním principem tohoto textu není exaktní popis jednotlivých úrovní a jejich vzájemných vztahů, ale upozornění na jejich existenci a vzájemnou provázanost. Velká většina textů věnujících se současné situaci a roku 2012 a roků následujících popisuje obraz z pohledu jedné, maximálně dvou úrovní a nezohledňuje vliv dalších úrovní a v mnoha případech ani neuvažuje o jejich existenci. Tím dochází ke zkreslení a až zavádějícímu zjednodušení, protože za hybnou sílu současných i budoucích událostí většinou tyto texty považují pouze jeden nebo dva elementy, jejichž vývoj pak považují za rozhodující. Při hlubším zamyšlení a logickém rozboru však takovýto závěr vypadá velmi nepravděpodobně.

Základní úrovní je úroveň nám všem viditelné 3D reality, která je pro většinu lidí relativně pochopitelná a přijatelná, a jejíž popis je nám nejčastěji zprostředkováván hlavními médii, jimž by se také dalo podle způsobu jejich informování říkat „média hromadného ničení“. Informace o této úrovni jsou typu prasečí chřipka, globální oteplování, povodně a jiné katastrofy (není možné nezaregistrovat, jak se i v hlavních médiích rozmáhají katastrofické vize typu přepólování Země, nárazu komety, mohutné elektromagnetické vlny ze Slunce a dokonce už i hrozba ze strany negativních mimozemšťanů), krize, utahování opasků apod. Zaznamenat zde informace, které by mohly ovlivnit něčí vědomí směrem ke zvýšení frekvence vibrací je pravděpodobně téměř nemožné.

Druhou úrovní se hlavní média zabývají již jen okrajově a víceméně se záměrem obdobné informace popřít či zesměšnit, takže ústřední roli zde hraje internet a zdroje, které jsou většinou označované jako alternativní a informace z těchto zdrojů jsou označované jako konspirační teorie. Pohybujeme se zde na úrovni skrytých sil lidské společnosti, globálních elit a připravovaného NWO. Tato úroveň velmi ovlivňuje úroveň základní, což je také jejím cílem, ale na druhé straně je samozřejmě i ovlivňována úrovní základní, protože k zajištění svých cílů musí na změny a dění v první úrovni reagovat. Základní konflikt se odehrává mezi zájmem skupiny lidí označovaných jako globální elity a zájmem většiny lidstva. Mezi tím se pohybuje vrstva lidí, která je vnímána jako oficiálně vládnoucí. Není sice zcela homogenní, ale převážně je zmanipulována pracovat ve prospěch globálních elit, což mnozí z nich ani netuší.

Třetí úrovní, jejíž existence je oficiálními médii zpochybňována a zesměšňována ještě více než úroveň druhá (dalšími se již vůbec nezabývají) je úroveň mimozemských civilizací, které jsou ještě plně součástí naší 3D reality, ale jsou na vyšší technologické nebo (případně i) duchovní úrovni než lidstvo na Zemi. Konflikt je zde mezi mimozemskými civilizacemi, jejichž zájem je v souladu se zájmem většiny lidstva a mimozemskými civilizacemi či dalšími silami (zemskými či nadpozemskými), jejichž zájem není v souladu se zájmem většiny lidstva.

Čtvrtou úrovní je úroveň bytostí, jako je Gaia, Slunce apod. Konflikt je zde mezi zájmem těchto bytostí a současným způsobem života lidstva na Zemi, včetně sil, které se snaží udržet současný status quo.

Pátou úrovní je úroveň, která se dá při větší míře zjednodušení nazvat astrální úrovní. Konflikt je zde mezi některými astrálními bytostmi (např. egregory různých -ismů), jejichž zájem je opět na zachovávání statu quo a silami, které mají zájem na jeho změně.

Šestou úrovní (úrovní poslední, kterou má ještě smysl se zabývat, abychom vůbec byli schopni alespoň částečně chápat její záměry a zájmy) je úroveň vyšších nehmotných inteligencí či energií. Jejich pojmenováním se autor od autora (channeling od channelingu) liší a jen pro orientaci uvedu pár příkladů – stvořitelé, bohové, archandělé, síly světla versus démoni, satani, luciferové, síly temna apod. Bytosti této úrovně, jejichž zájmy a záměry nelze v žádném případě podceňovat (ale osobně nesouhlasím ani s jejich přeceňováním ve smyslu jediné rozhodující síly), jsou dle mého názoru většinou autorů příliš personifikovány a jsou jim přisuzovány lidské vlastnosti, zájmy či cíle, což je často způsobeno tím, že způsob jejich vnímání, „myšlení“ a tvoření je již mimo rozsah možností našich myslí a naše vnímání si jejich působení přizpůsobuje nám známým a pochopitelným formám a projevům.

Z určitého pohledu je fantastické vnímat všechny tyto úrovně jako jeden neuvěřitelně spletitý, vzájemně provázaný a vzájemně se ovlivňující celek. Osobně jsem přesvědčen a kladu na to vždy velký důraz, že lidstvo jako celek v tomto ohromujícím divadelním představení je významným prvkem, a při probuzení dostatečného počtu jednotlivců může být i prvkem rozhodujícím. Toto probouzení a uvědomování si vlastní podstaty, vlastních sil a možností je však právě to, co je předmětem konfliktu uvedených úrovní a je jimi ovlivňováno.

Při použití podobenství se dá současný děj připodobnit k zápasu dvou hlavních sil. Obě jsou si vědomy, že v určitém období je z více důvodů kvalita času vhodná pro provedení změn (transformaci lidstva a Země). Jedna síla se snaží udržet bránu otevřenou pro průchod na vyšší úroveň co nejdéle, a druhá síla se naopak snaží vrata co nejrychleji zabouchnout, tak aby z jejich „sféry vlivu“ uniklo co nejméně bytostí (zdrojů energie v nejširším slova smyslu). Bytosti či kvazibytosti z této druhé strany se dají charakterizovat jako víceméně parazitické formy života (např. globální elity, některé mimozemské entity, egregory a jiné astrální bytosti).

Osobně považuji za velmi důležité, že všechny tyto úrovně (případně i další úrovně či faktory, o nichž jsem se nezmínil) se vzájemně ovlivňují a nelze říct, že jedna úroveň (např. šestá) hraje zcela rozhodující roli a druhé jsou na ní pouze závislé. Zdá se sice víceméně nepochybné, že síly (energie), kterými disponují bytosti šesté úrovně, jsou nesrovnatelné se silami jednotlivých lidských bytostí, ale síla vědomí 7 miliard lidských bytostí je rovněž velmi vysoká. Bytosti každé úrovně mají své specifické možnosti a formy energií, jimiž se snaží ovlivnit realitu v souladu s vlastními zájmy a cíli. Výsledný děj se realizuje na základě působení všech těchto energií, které se vzájemně ovlivňují. V některých případech se doplňují či posilují (vzniká synergický efekt), v jiných případech se eliminují či oslabují.

Na internetu se v současnosti objevují nabídky sázek, že 21.12.2012 se nestane nic (i v poněkud vulgární formě). Tento názor je ovlivněn i představami, že vše podstatné se odehraje v řádu sekund, minut, hodin či maximálně dnů (což je živeno i některými hypotézami o roku 2012). Dle mého názoru je dokonce pravděpodobné, že se tento den nestane viditelně významná událost. To však může (a já v to doufám) být způsobeno rovněž tím, že v té době již významné události a děje proběhnou. Dle mého názoru ke kvantovému skoku dojde postupným navyšováním frekvence vibrací a přeskoku na vyšší kvantovou úroveň si možná většina lidí ani okamžitě nevšimne.

Očekávaným budoucím událostem je samozřejmě věnována velká pozornost. Osobně nepochybuji, že existují ve světě superpočítače, které jsou „nakrmeny“ mnoha informacemi o minulých událostech dle času a místa a z těchto údajů je na principu fraktálního uspořádání časoprostoru zpracovávána předpovědnostní mapa, ze které lze vyčíst jaké události (přesněji události jakého druhu či typu) lze očekávat v určité době a na určitém místě. Dokonce je neméně pravděpodobné, že určité akce nebo události jsou připravovány k určitému datu, v toto datum také realizovány a předpokládá se, že čas svou kvalitou umožní či napomůže úspěšné realizaci akce. Je to obdobný princip jako astrologické stanovení vhodného času. Rozdíl spočívá v tom, že vhodný čas pro určité místo a akci je v astrologii stanovován dle polohy planet (zjednodušeně řečeno), zatímco u principu fraktálního uspořádání časoprostoru (či dokonce Teoversa) se vychází z již realizovaných akcí a událostí dle jejich druhu (a samozřejmě výsledku) a času a místa.

Při všech těch vizích budoucnosti, které se objevují na internetu, je možné, že různé vize odrážejí různý vibrační stav vědomí bytosti předkládající vizi. S pozitivními vizemi, které jsou obrazy vyšších vibračních stavů budoucnosti, rezonují spíše bytosti s vyššími frekvencemi vibrací a naopak s negativními vizemi budoucnosti rezonují spíše bytosti s nižšími frekvencemi vibrací. Každý se podstatně snáze napojuje na tu alternativní budoucnost, která odpovídá jeho frekvenci vibrací.

Stále však nelze zapomínat, že mnoho z těchto vizí jsou cílené desinformace. Nejzřetelnější se mi to zdá ve dvou krajních případech, mezi kterými je však celá škála různých mezistupňů.

Prvním případem jsou katastrofické vize všeho typu (NWO typu Big Brother, kosmické a přírodní katastrofy všeho druhu, ovládnutí negativními mimozemšťany apod.), pro které je typické, že už je vše rozhodnuto a že lidstvo již nemá naději. Jejich cílem je především probouzet v lidech strach a pocit beznaděje, případně odevzdanosti osudu. Jejich hlavním zdrojem jsou tak zvané konspirační teorie.

Druhým případem a zároveň opakem jsou vize neuvěřitelně krásných budoucností (přestupy Země a lidstva do páté dimenze či hustoty, království boží na Zemi, Zlatý věk lidstva apod.), které předpokládají, že těchto budoucností bude dosaženo jakýmsi (z našeho pohledu nadpřirozeným) zásahem bez nějaké zvláštní účasti lidstva (transformační vlna, zásah mimozemšťanů, archandělů či boha). Účelem těchto informací je přesvědčit lidi, že je již vše zařízeno vyšší silou v souladu s božím plánem a že již stačí jen nečinně čekat až to za nás „někdo nebo něco zařídí“. Snad jen v některých případech je nutno pro individuální „spásu“ zachovávat základní zásady „slušného chování“ (někdy také označované jako boží principy). Tyto informace pocházejí převážně z channelingových zdrojů.

Některé z těchto zdrojů sleduji již tak dva, tři roky a vzhledem k téměř naprosté absenci nových či jakýchkoliv konkrétních informací se domnívám, že není vyloučeno, že jsou tvořeny počítačovými programy. Pokud by se někomu tato varianta zdála nepravděpodobná, upozorňuji, že již před lety byl vytvořen speciální program na tvorbu vědeckých článků, které však nemají v podstatě žádný smysl a autorům se podařilo dva články prosadit do seriózních vědeckých časopisů.

Proč se stále obracíme k předpovědím předků a jejich vizím budoucnosti? Lze přepokládat, že jejich přístup k informačnímu poli byl lepší než náš, minimálně z toho důvodu, že tomu věřili a takovýto přístup trénovali. Na druhé straně, pokud se nám podaří vstoupit do informačního pole teď, naše informace musí být přesnější, protože zobrazují současný stav minulosti (která pro předky byla ještě pouze jednou z alternativních budoucností), přítomnosti a z toho vycházejících navazujících alternativních budoucností, tedy logicky rozsah pravděpodobných budoucností měl být významně užší. Je však možné, že i toto je součástí manipulace, jejímž cílem je šikovně odpoutat lidi od toho, aby se sami pokoušeli získat údaje z informačního pole Vesmíru.

Tím nechci říct, že bychom neměli studovat záznamy našich předků, ale neměli bychom jim přikládat takový význam v porovnání s našimi informacemi získanými v této době přímo z informačního pole. Jejich výzkumy, závěry a názory na cykličnost dějů a událostí v závislosti na vesmírných cyklech je však možno brát jako významnou pomůcku, protože se opírají o zkušenosti mnoha tisíců a možná i desetitisíců let. Z těchto jejich poznatků o cykličnosti času a tím i určitého opakování se kvalit konkrétní doby, je možno usuzovat na určité druhy událostí, které by v této době mohly nastat.

Je však mnohem pravděpodobnější, že informace o tom, jaké konkrétní události by mohly nastat, můžeme získat nyní přesněji, protože množina pravděpodobných budoucností se vzhledem k již „uskutečněné“ minulosti a stavu současnosti významně zmenšila. Proto všechna proroctví Sybily, Nostradama, Mayů, Hopiů či kohokoliv jiného měla svoji relativně velkou pravděpodobnost uskutečnění v době, kdy byla proroky přijata a sepsána či pronesena. Čím jsou tato proroctví a vize budoucnosti „staršího data“, tím spíše je možno předpokládat, že došlo k více a větším odchylkám od původního pravděpodobného děje.

Na druhou stranu použití metod a přístupů dávných i nedávných civilizací může pro nás být velkým přínosem, protože se zdá, že naše civilizace je příliš pod vlivem linearity jevů a dějů. Přitom veškerý pohyb ve vesmíru (snad s výjimkou částic jako je např. foton) není lineární.

Na závěr článku zaměřeného do značné míry obecně považuji za vhodné uvést jednu konkrétnější informaci o současné situaci, kterou jsem obdržel po dopsání předcházejícího textu. Hodně se píše o tom, že významné a možná i rozhodující pro další vývoj transformace na Zemi je, aby kritické množství lidí dosáhlo určitého stavu vědomí, který není zcela jednoduché definovat, ale dal by se volně formulovat jako probuzení či odpojení od matrixu (dle mého názoru se nejedná ostav osvícení v jakémkoliv smyslu slova).

Mnoho indicií nasvědčuje tomu, že se tohoto stavu (sté opice J) podařilo již dosáhnout. Není již tak podstatné, kdy přesně k tomu došlo a kolik činí toto limitní množství lidských bytostí (na to se názory dost různí). Došlo tak k významné změně v morfogenetickém poli Země a lidstva, jejímž důsledkem je, že obdobné procesy u dalších lidí probíhají rychleji a snadněji a dochází tak k akceleraci transformačního procesu. Změněné morfogenetické pole rovněž ovlivňuje egregory (protože i egregory podléhají jeho působení), což zase má zpětný vliv, a to nejen na lidské bytosti.

Tato změna se projevila i na změněné auře Země, což je vnímáno vyššími duchovními bytostmi. Změna morfogenetického pole byla ovšem zaznamenána i entitami tak zvaně negativními (z našeho pohledu), což může mít pravděpodobně dvojí účinek. První část (bohužel asi ta výrazně menší) se rozhodne vzdát svůj zápas a zaměří svou aktivitu na jinou oblast časoprostoru, druhá část se naopak bude snažit vystupňovat svoji agresivitu a akcelerovat své aktivity a své plány realizovat v době co nejkratší.

Na úplný závěr – byl bych rád, kdybyste si alespoň někteří připustili svůj aktivní podíl na této významné události svojí prací na sobě či pomoci druhým.

Současný vývoj situace na Zemi

28.9.2010

Vždy znovu a znovu zdůrazňuji, že se jedná o můj úhel pohledu, že se mohu mýlit a nepochybně také v některých věcech (nebo v mnoha věcech) mýlím. Přesto si dovoluji občas něco napsat, i když jsem si vědom, že informace, které se ke mně dostávají, nemusí být pravdivým popisem reality.

Protože se obávám, že humoru se momentálně nedostává a esoterické či duchovní stránky bohužel nejsou žádnou výjimkou, pokusím se na začátku trochu o odlehčení. Snad mi to bude prominuto i těmi, kteří mají pocit, že situace je příliš vážná, než aby bylo vhodné dělat si legraci. K tomu bych měl pouze jednu připomínku. Vyprávěl mi kdysi již hodně dávno přímý účastník (vězeň) koncentračního tábora, že největší legraci v životě zažil právě tam.

Lidé se ptají Pána Boha: „Pane Bože, mohl bys nám říct, co nás čeká v nejbližší budoucnosti?“ Bůh láskyplně odpovídá: „Mám pro vás dvě zprávy, jednu špatnou a jednu dobrou. Ta špatná je, že lidstvo končí, což se asi ani moc nedivíte. A ta dobrá je, že vzhledem k tomu, že jsem pro vás stvořil vesmír svobodné vůle, si způsob zániku můžete zvolit. K těm mnoha, které jste již vymysleli, si můžete stvořit i další.“

Co se týče předpokládané budoucnosti, jsou v podstatě čtyři kategorie lidí (kteří se o budoucnost lidstva a ne jen sebe vůbec zajímají) – optimisté, realisté, pesimisté a superpesimisté. Jen připomínám, že dle mého názoru otázka optimismu či pesimismu není otázkou kvantity a kvality informací, ale otázkou hodnocení informací.

Optimisté si z dostupných informací vytvořili svoji pozitivní vizi budoucnosti, té věnují své emoce a energii a snaží se, aby se uskutečnila.

Realisté si z dostupných informací vytvořili jednu pozitivní a jednu negativní verzi budoucnosti a přiměřeným způsobem se na obě varianty připravují.

Pesimisté si z dostupných informací vytvořili svoji jednu negativní vizi budoucnosti, té věnují své emoce a energii a snaží se pracovat tak, aby na ni byli připraveni.

Superpesimisté se snaží posbírat co nejvíce negativních vizí budoucností a snaží se co nejvíce si je emočně prožít tak, aby až se některá dostaví, už to nejhorší psychicky měli za sebou.

Zajímavé na této poslední kategorii je to, že je mimořádně nepravděpodobné, že by se mohla uskutečnit více než jedna pro lidstvo katastrofická budoucnost. Pokud lidstvo zanikne v atomové válce, může nás ještě zajímat, že Slunce vyšle elektromagnetickou ničivou vlnu? Pokud nás trefí velká kometa, bude nás ještě zajímat agresivní reptiloidní mimozemská civilizace, zhoubný vliv Nibiru nebo ošklivé plány Soupeřů? Kromě toho mně není zcela jasné (i když upozorňuji, že jsem v kategorii zde neuvedené, tj. bezbřehý optimista), jaký význam má se psychicky a emočně trápit katastrofickými budoucnostmi, které dle názoru pesimistů nejen oni, ale ani lidstvo nemůže nijak odvrátit. Všechny nás čekají další inkarnace, tak i ten zbytek tohoto života se dá žít a pracovat tak, aby ta další inkarnace byla „lepší“.

Varianta, že nás Soupeři mohou odvléct do jakéhosi svého negativního Vesmíru a tam nám hrozí, že se (pravděpodobně míněno duše) jako kosmický prach vrátíme k původnímu zdroji, není součástí mého paradigmatu.

Po tomto trochu delším úvodu, který je spíše reakcí na reakce na možný vývoj, se dostávám k vlastnímu tématu uvedenému v nadpisu.

Dle mně dostupných informací se situace na Zemi vyvíjí tak, že relativně blízká budoucnost bude víceméně v souladu se zájmy lidstva jako celku. Jakou formou toho bylo dosaženo, je informace nedostatečně zřejmá, ale pravděpodobně se jednalo o určitou formu diplomatických jednání, při kterých však byly jednou z rozhodných věcí i síly obou vyjednávajících stran, které by mohly být použity v tomto konfliktu a převaha jedné strany je zřejmá i pro stranu druhou. Pro účely tohoto článku nepovažuji za tak důležité, kdo je účasten na které straně, a ani k tomu nemám přesnější informace.

Co však považuji za důležité je skutečnost, že ani strana prosazující zájmy lidstva jako celku není jednotná. Zjednodušeně se to dá formulovat tak, že se skládá ze dvou základních frakcí, které se liší zejména v názoru na rychlost a formu transformace a momentálně není jasné, která z těchto frakcí získá při dalším postupu převahu. Bytosti zastoupené v těchto frakcích jsou z různých úrovní i různých míst hierarchie hmotného i duchovního světa.

Popis odlišných představ dalšího vývoje jednotlivých frakcí je nutně silným zjednodušením, což je však nezbytné vzhledem k tomu, že schopnost většiny lidských myslí chápat vize vyšších duchovních hierarchií je omezena.

První frakce, jež by se dala označit jako radikální, prosazuje zrychlený transformační proces, který je sice v souladu se zájmem lidstva jako celku i se zájmem bytosti Gaia a snad i větších vesmírných celků jako je Sluneční soustava či Galaxie, ale s velkou pravděpodobností neumožní vzhledem ke krátkosti transformačního údobí projít úspěšně transformačním procesem nezanedbatelné části lidstva.

Jsou zde sice teorie, které popisují principy, na jejichž základě by do vyššího stavu vědomí mohli dospět až na malé výjimky všichni (pomocí tzv. časových smyček omega – viz http://www.pentablue.net/temata/08003.html

), ale je otázkou, zda to je součástí plánu. Rovněž se mně nezdá pravděpodobné (ale uznávám, že možné je vše), že např. jakási supervlna z centra naší galaxie způsobí během okamžiku transformaci všech lidí (převibrování na vyšší frekvenci).

Důvody pro urychlený proces na straně příslušníků této frakce mohou být i toho typu, že (v lidské řeči a zjednodušeně) zejména na vyšších stupních „vesmírné hierarchie“ bylo něco zanedbáno a nyní se snaží dokončit plánovaný vývoj „dle harmonogramu“ trochu za každou cenu. Tu cenu by ovšem zaplatili převážně lidé.

Druhá frakce, jež by se dala označit jako umírněná, prosazuje transformační proces, jehož forma a rychlost by se přizpůsobovala momentálnímu stavu většiny lidstva. Předpokládaným výsledkem by bylo sice prodloužení transformačního procesu, ale na druhé straně by proces nebyl negativně ovlivněn utrpením nemalé části lidstva. Možným negativním důsledkem zpomalení transformačního procesu může být zpomalení transformačního procesu dalších nás obklopujících částí vesmíru, pokud připustíme, že nějaký takovýto vliv vůbec existuje. Nepochybuji, že ve Vesmíru a Teoversu vše se vším souvisí, ale otázkou je míra ovlivnění.

Rozpor mezi těmito dvěma frakcemi by se dal formulovat také jako rozpor mezi tím, zda má být konec roku 2012 startovním výstřelem běhu na dlouhou či střední trať nebo zvoněním do závěrečného kola.

V obou frakcích jsou skupiny bytostí a civilizací, které mají svoje vlastní zájmy, které nejsou zcela totožné se zájmy lidstva a Země, ale na rozdíl od druhé strany („temných“), jsou tyto zájmy v souladu se zájmy lidstva a Země. Tyto skupiny sledují i svůj vlastní prospěch, ale ten není v rozporu se zájmy lidstva.

Jsou uváděny argumenty, které mají i mezi lidmi nemálo zastánců, že i při zrychleném transformačním procesu se vlastně nikomu nic nestane, protože ti „pomalejší“ si svůj vývoj dokončí v rámci jiné inkarnace v realitě, která bude odpovídat stupni jejich vývoje. Abych byl zcela upřímný, i já se nemohu ubránit pocitu, že určitá skupina bytostí by si zasloužila zažít to, co chystali a někteří ještě chystají pro druhé. Na druhé straně si neumím zcela představit, že nevyhnutelné utrpení nemalé části lidstva plynoucí z takovéto zrychlené transformace (fyzické i psychické, protože zhroucení paradigmatu může být pro některé lidi horší než fyzické utrpení), by proces transformace negativně neovlivnilo.

Pro pochopení motivací jednotlivých bytostí v našem Vesmíru včetně příslušníků první frakce prosazující urychlenou transformaci považuji za vhodné umístit určitou vsuvku. Naše Země je součástí Galaxie a Vesmíru, jejichž jedním ze základních principů je hierarchické uspořádání. Zdaleka ne všechny vesmíry jsou uspořádány hierarchicky, což má své velké výhody, ale přináší rovněž některé problémy.

V hierarchickém vesmíru si bytosti nejsou rovny a jejich moc, pravomoc, odměna či přísun energie (ať už v jakékoliv formě) odpovídají jejich pozici v hierarchii a ne jejich přínosu pro systém či organismus, jehož jsou součástí.

Lidské tělo je příkladem ne-hierarchicky uspořádaného organismu. Jednotlivé orgány a buňky dostávají energii a patřičné živiny podle okamžité důležitosti pro organismus a jeho funkčnost a ne dle postavení v hierarchii. Zjednodušeně řečeno, pokud běžíme, je energie transportována hlavně do pohybového ústrojí, pokud trávíme, tak do trávicího ústrojí, pokud usilovně přemýšlíme, tak do mozku.

V ne-hierarchicky uspořádaných společnostech a systémech bytosti (nemusí se jednat pouze o lidi) vykonávající určité funkce (zastávají místa v hierarchii) pociťují výkon funkce spíše jako přítěž, protože kromě zvýšené míry odpovědnosti za celek, nemají z funkce žádný zvláštní prospěch.

Negativní vliv principu hierarchického uspořádání v lidské společnosti má za následek, že lidé jsou odměňováni a mají moc či pravomoc dle toho, jaké místo v hierarchii zastávají, a ne dle svého přínosu pro společnost, což se však vzájemně nemusí vylučovat. Proto je většinou motivací jejich aktivit postup na co nejvyšší místo v hierarchii, a ne činnosti prospěšné pro společnost.

Zřejmě důsledkem, ale každopádně příznakem toho je, že se nesnaží konflikty řešit, ale v konfliktech zvítězit (pro vnímání existence tohoto syndromu stačí pouze sledovat diskuze i na tzv. duchovních serverech). Každým takovým vítězstvím však vzniká konflikt nový, i když pro vítěze v okamžiku vítězství skrytý. Zájem na vítězství v konfliktu je dán i tím, že na vyšší místo v hierarchii se dostávají lidé vítězstvím v konfliktu, a ne jeho vyřešením.

Skutečným řešením konfliktu je dosažení takového stavu, kdy obě strany přestanou vnímat věc jako konflikt. Myslím, že by bylo vhodné, abychom si všichni snažili uvědomovat při používání argumentů v diskuzi, zda nám jde o to najít řešení nebo o naše vítězství (v horším případě porážku toho druhého). Nepochybuji o tom, že jsou jedinci, kterým toto zcela splývá.

Nemohu se zcela zbavit dojmu, že i některé bytosti z vyšších míst duchovní hierarchie našeho Vesmíru (z nichž některé zde mohou být nyní inkarnovaní jako lidé na Zemi) jednají pod vlivem svého „původního“ postavení v této hierarchii a nevnímají ostatní bytosti jako sobě rovné. Možná si neuvědomují, že ony jsou zrovna tak částí vícedimenzionální bytosti jako bytosti, které jsou v tomto vesmíru na nižším stupni hierarchie, a v jiných alternativních vesmírech tomu může být právě naopak.

Vím, že mnoho lidí se mnou v tomto bodě nesouhlasí, ale nepovažuji za vhodné ze svého úhlu pohledu nazvat současnou situaci bojem (konfliktem) mezi dobrem a zlem (protože otázka dobra a zla je otázkou hodnocení, které se liší podle subjektu, který hodnocení provádí), ale bojem mezi stranou, která má zájem, který je v souladu se zájmem lidstva a Země a stranou, jež má zájem odlišný. A i když přijmeme zlo jako určitou kategorii, tak je nutno si uvědomit, že jedním ze základních principů zla je to, že jeho cílem není vítězství ale boj. Přitom jsem osobně přesvědčen, že i mezi těmi, kteří mají zájem, který je v souladu se zájmem lidstva, není málo těch, kteří rádi bojují.

Součástí diplomatické dohody první frakce prosazující urychlenou transformaci se stranou, jejíž zájmy nejsou v souladu se zájmem lidstva, může být i to, že část lidstva zůstane ve sféře vlivu této druhé strany, takže na těchto lidech mohou její příslušníci i v dalších inkarnačních cyklech parazitovat.

Je potřeba chápat, že na celém tomto procesu, který se zde odehrává, se podílejí bytosti (síly a energie) z mnoha úrovní, které na sebe vzájemně působí a vzájemně se ovlivňují (podrobněji jsem tuto myšlenku rozepsal ve svém článku „Všechny světy v pohybu …“).

Každý může sám v sobě realizovat proces, jehož výsledkem je stav, který je možno nazvat transformace nebo probuzení (myslím, že na názvu tolik nezáleží, každý ať si dosadí název dle svého pojetí), ale mnoho bytostí se na Zemi inkarnovalo z toho důvodu, aby přispěli k transformačnímu procesu lidstva a Země, ne pouze pro realizaci vlastního vývoje (i když to nelze zcela od sebe oddělovat). Vlastní zvýšení frekvence vibrací samozřejmě napomáhá tomuto celkovému procesu.

Pokud příští revoluci (obrátku) nebudeme provádět s láskou, úsměvem v srdci a humorem, tak dopadne stejně jako všechny předchozí revoluce. Dojde k výměně osob na vyšších místech hierarchie (otázkou zůstává, zda i na těch nejvyšších), ale nedojde k transformaci Země, k posunu na vyšší úroveň. Toto není v žádném případě nabádání k pasivitě. To by bylo hrubé nepochopení základních principů. Je možné být aktivní a odporovat „zlu“ s láskou a humorem. Ježíš Kristus byl nepochybně plný lásky a humoru a dokázal se i radovat ze života, přesto snad není podezírán, že by byl pasivní zbabělec. I matka milující své děti může ochránit ostatní své děti před negativními činy jednoho dítěte dokonce i v nezbytném případě ukončením jeho života, ale nikdy toto dítě nepřestane milovat.

To, že je někdo láskyplný se smyslem pro humor rozhodně neznamená, že se jedná o pasivního zbabělce. To je jen další způsob manipulace, jehož cílem je snižování frekvence vibrací a vytváření a odčerpávání negativních energií. Vůbec to neznamená, že taková bytost se nesnaží realizovat své ideje a představy, ale snaží se je prosadit takovými prostředky, které pokud možno nevytvářejí nové konflikty.

Tato společnost nepotřebuje nový příchod Krista, ale potřebuje, aby významná část lidstva dokázala být a chovat se jako Kristus a milovat jako Kristus. Pro účely tohoto textu pomíjím všechny možné alternativní výklady toho, kdo či co byl Kristus a zda vůbec byl a mám na mysli víceméně standardní pojetí ve formě nezdeformované většinou křesťanských nauk.

Na závěr jedno přání. Štěstí a láska ať je stavem našich duší a smysl pro humor jednou z jejich základních vlastností.

Objevování skrytých schopností v nás s nadějí, láskou a vírou

12.10.2010

I když tomu název ne zcela napovídá, tématem tohoto článku je skutečnost, že jsme ztratili kontakt s přírodou, se Zemí a přestože se to bude zdát mnohým podivné – i sami se sebou. Jsem přesvědčen, že nyní je právě vhodná doba k obnovení těchto kontaktů.

Zvířata jsou schopna tím, čemu my říkáme intuice, předvídat mnohé události a zachraňovat tím životy nejen své ale i lidí, kteří zvířecí intuici věří, protože předpovědi zvířat bývají často přesnější než předpovědi vědců.

Zvířata jsou většinou schopna předvídat různá zemětřesení, tsunami, či jiné katastrofy i relativně malého rozsahu. O tomto faktu již dnes nikdo nepochybuje a je uznáván dokonce již i oficiální vědou. Zvířata poznají, že se blíží tsunami nebo zemětřesení, zatímco lidé to nepoznají ani s použitím nejmodernějších vědeckých přístrojů.

Je zajímavé sledovat, jaká různá vědecká zdůvodnění jsou předkládána lidem k uvěření. Nejoblíbenější (protože jednoduše materiální) jsou teorie o tom, že zvířata jsou schopna dva až tři dni předem zaznamenat jemná chvění Země a zřejmě logickou úvahou, která je u nich ve všech ostatních případech vědou odmítána, usoudit že bude zemětřesení či tsunami a dle toho se přemístit na bezpečné místo.

Chápu, že ortodoxní vědci mohou těžko připustit, že zvířata jsou schopna mimosmyslově přijmout informace, které mají mimořádný význam pro jejich přežití a dle těchto informací reagovat. Na druhé straně však se již uvažuje o zřízení pozorovacích stanovišť, která by vyhodnocovala neobvyklé chování zvířat (např. v Číně hadů), a dle toho by pak bylo možno předvídat katastrofické události, zejména zemětřesení.

Nebylo by podstatně jednodušší věnovat úsilí výcviku senzibility u lidí? Předpokládalo by to ovšem připuštění možnosti těchto schopností oficiální vědou i u lidí. Jasnovidné vnímání blížících se katastrof, by tak dosahovalo minimálně stejných výsledků jako u zvířat. Dokonce je pravděpodobné, že by vzhledem ke schopnosti lidí předat tyto informace ve verbální formě byly tyto výsledky pro lidi mnohem užitečnější.

Nyní se dostávám k podstatě celého článku. Musíme my „obyčejní“ lidé („ne-vědci“) čekat až k něčemu takovému věda hlavního proudu dospěje? Jedním z cílů tohoto článku je vysvětlit, že nemusíme, že každý z nás má (někdo více někdo méně) skryté schopnosti, které naši předkové uměli daleko lépe využívat. Mnozí lidé již dnes připouští, že jsou mezi námi jedinci, kteří mají schopnosti získávat informace mimosmyslovou cestou. Bohužel stále velmi málo lidí obdobně uvažuje i o sobě.

V této souvislosti dlouhodobě pozoruji zajímavý jev, který má svým způsobem obecnou platnost i pro další oblasti. Nikoho nenapadne, že když si jde poprvé bez jakéhokoliv tréninku zaběhnout 100 metrů, že je zaběhne pod 10 vteřin. Přesto začne trénovat a někdo, kdo má talent, ji pak pod 10 vteřin skutečně zaběhne, a jiný, který takový talent nemá, se přesto dostane v rámci svých možností na velmi dobrou úroveň. Proč tedy, když při první zkoušce nedosáhneme výsledků jako talentovaný senzibil, který na své senzibilitě pracuje roky či desítky let, okamžitě usoudíme, že prostě nejsme senzibilní a nemá smysl se o cokoliv v této oblasti pokoušet?

Je mnoho oblastí, kde se relativně nepochopitelně obracíme k vnějším autoritám. Stále dokola hledáme ve všech možných zdrojích informace například o tom, které potraviny jsou pro nás nejvhodnější a nejzdravější, co to vlastně máme za nemoc, jaké prostředky máme použít k vyléčení nemoci (v lepších případech k uzdravení). Proč se nezeptáme vlastního těla? Může nějaký lékař či léčitel vědět přesněji než my, co je pro nás nejvhodnější? Každý jsme naprosto specifická bytost a obecné rady (i když v zásadě správné) mají pro nás pouze obecnou platnost. Lékaři a většina léčitelů léčí na základě podobnosti příznaků a projevů nemoci ve srovnání s předchozími zkušenostmi (a použitými léčebnými prostředky) u jiných lidí.

Nemohu v této souvislosti nevzpomenout na článek naší guru makrobiotiky o škodlivosti mléka a mléčných výrobků. Po přečtení článku jsem usoudil, že vzhledem k množství mléka a sýrů, které jsem za život vypil a snědl a jejich údajné totální škodlivosti pro lidi, jsem již minimálně 20 let po smrti a článek čte už jen jakási „astrální larva“ J.

V oblasti potravin však je vhodné se ptát nejen na to, zda jsou pro mě vhodné a zdravé některé potraviny obecně, ale přímo konkrétně. Například dotaz, zda jsou pro mě vhodná jablka, nemusí přinést přesné výsledky, protože je stále velký rozdíl mezi jablky dovezenými z Itálie a dvacetkrát i více chemicky ošetřenými a jablky z vlastní zahrádky bez jakéhokoliv postřiku z jabloně, s kterou si ob den láskyplně povídáme.

Těch oblastí, kde je možné využívat mimosmyslových zdrojů informací je však mnohem více než jen vlastní zdraví. Uvedu namátkou několik příkladů. Například při pěstování ovoce, zeleniny nebo okrasných květin se zkoušíme ptát přímo rostlin, co by potřebovaly pro svůj kvalitní růst, místo toho abychom zakoupili knihy či sháněli informace na internetu nebo u sousedů? Když máme problémy se svými domácími zvířaty, zkoušíme se jich ptát přímo a snažíme se je pochopit?

Při této příležitosti považuji za vhodné upozornit ještě na jeden aspekt této možné komunikace, a tím je naše obvyklá snaha vnutit ostatním bytostem (samozřejmě se to týká i lidí) svoji vůli, místo abychom věnovali svoje úsilí a energii k jejich pochopení. Příklad ze života – pes (německý ovčák) hrabal často na zahradě. Byl jsem požádán, abych mu při meditaci řekl, aby nehrabal, že nám to vadí (mně to tedy zase až tolik nevadilo J). Není vhodnější se ho zeptat, proč hrabe? Nakonec jsme pochopili, že se jednalo o jistou formu protestu proti našemu chování případně i nečinnosti (nešli jsme s ním na procházku do lesa).

Abych nebyl náhodou nesprávně chápán jako odpůrce internetu, tak na vyhledání kontaktu na instalatéra, zedníka apod. považuji rovněž internet za vhodnější než akášu či jinak nazvané informační pole Teoversa J.

Nenechme se odradit tím, že se vše na první pokus nepovede. Začněme pracovat a trénujme. Intuici lze trénovat kdykoliv a kdekoliv. Jde jen o to, se na tento trénink dostatečně koncentrovat. Například při sledování sportovního přenosu je možné se koncentrovat na intuitivní předvídání vývoje situace. Musí se však jednat o spontánní intuici a ne o logický předpoklad. Lidově se tomu říkává vnuknutí.

Jak už jsem několikráte uvedl a považuji to za vhodné stále opakovat, je možné se učit a zdokonalovat formou hry. Učme se s radostí ze hry. Naše učení nemusí být mučení, jak jsme téměř všichni naprogramováni díky našemu „osvícenému“ školství a bohužel i díky „osvícenosti“ většiny rodičů.

Jsem přesvědčen, že všichni máme v sobě skryté schopnosti a máme možnost je odkrýt a rozvinout. K této možnosti však je u různých lidí i různý vztah. Dle charakteristiky vztahu jsem je seřadil vzestupně.

Ví, že to není možné

Neví, že to je možné

Nevěří, že to je možné

Myslí si, že to není možné

Myslí si, že to je možné

Věří, že to je možné

Ví, že to je možné

Není pochyb, že možnost objevit a rozvinout v sobě senzibilní schopnost, je do značné míry přímo úměrná našemu vztahu k této možnosti.

Pro celý proces našeho vývoje je velmi důležité poznání, které ale nespočívá pouze v získávání informací z vnějších zdrojů. Nejlepší formou získání poznání je vlastní zkušenost.

Doporučuji přistupovat k sobě, svým schopnostem a jejich rozvíjení s nadějí, láskou a vírou.

Naděje je důležitá pro všechny s výjimkou těch bytostí, které jsou již v kategorii těch, kteří již vědí, že je to možné, ale obávám se, že v současné době je to relativně velmi malé procento (nebo promile?).

Naděje je naše očekávání, že skutečnost bude odpovídat našim představám o tom, jak by vypadat měla. Pokud máme naději, znamená to, že jsme se dostali alespoň do kategorie „Myslí si, že je to možné“. Abych předešel námitkám typu, že je nutné žít tady a teď (omlouvám se, ale začínám být trošku alergický na fráze typu: “Žít tady a teď“, „Myslet pozitivně“ či „Všechno je, jak má být“ používané často lidmi nechápajícími obsah těchto slov plně ve všech souvislostech) a naděje není zase nic jiného než přemýšlení o budoucnosti, tak upozorňuji, že opravdu jen velmi malé množství lidí je schopno žít trvale tady a teď a pro ostatní je to zase jen naděje, že se jim podaří tohoto stavu dosáhnout.

Láska. Co je to láska? Odpověď většiny básníků a spisovatelů na tuto otázku je právě ta, která význam slova láska svádí na nepravou cestu. Používání tohoto slova ve všech možných a i nemožných významech došlo tak daleko, že abychom se dostali k vlastnímu významu slova láska bez všech přívlastků, jsme nuceni opět jeden přívlastek přidat a vznikl tak pojem láska bezpodmínečná. V literatuře všech věků je oslavován stav sentimentálně romantické zamilovanosti, který je nazýván láskou, takže u většiny lidí došlo k určitému zmatení pojmů. Rovněž v případě lásky k sobě je proto bohužel nutno dodat, že by se mělo jednat o lásku bezpodmínečnou, to znamená přijetí se takového, jaký jsem.

Neméně důležitá je i víra. Víra v sebe, víra ve vlastní schopnosti a možnosti je základním předpokladem dosažení pozitivních výsledků v této oblasti. Samozřejmě nejvyšším stupněm je vědění, ale kolik lidí je skutečně na tomto stupni? Těch lidí, kteří si myslí, že ví, ale je to jen jejich subjektivní dojem, který neodpovídá subjektivnímu stavu, rovněž není málo.

Ještě považuji za vhodné zdůraznit, že při práci na sobě je důležitá víra v sebe (sebevědomí), zatímco při prezentaci výsledků této práce a při předávání zkušenosti ostatním je důležitá pokora.

Pozitivní vize příštího uspořádání společnosti

08.10.2010

Soudím, že běžný čtenář je téměř každodenně seznamován ze všech informačních zdrojů včetně tak zvaných duchovních s různými variantami tu více, tu méně katastrofických či jinak negativních budoucností. Myslím, že nemá smysl je zde uvádět ani jako příklady. Přesto, že celkem pozorně sleduji tuto oblast, určitě bych si na některé nevzpomněl a některé asi ani neznám. Nezanedbatelnou roli zde hraje i film a televize se svými sci-fi příběhy. Ohromná převaha pochmurných či katastrofických variant budoucnosti nad pozitivními vizemi budoucnosti (momentálně se mi vybavuje jen Startrek) je v poslední době více než zřetelná.

Myslím, že stojí za úvahu, proč tomu tak je. Existuje více variant, ale je pravděpodobné, že se jedná spíše o souběh variant.

Nepochybuji, že někteří autoři negativních vizí budoucnosti jsou ke svým úvahám dovedeni současným neutěšeným stavem lidské společnosti a nevidí z něho východisko. Někteří se pravděpodobně snaží svými předpověďmi negativního vývoje vyburcovat lidi z jejich „zimního“ spánku a přivést je k aktivitě, která by tomuto vývoji zabránila.

Na druhé straně však rovněž nepochybuji, že v některých případech se jedná o cílené desinformace mající v lidech vzbuzovat strach a pasivní beznaděj. Cílem dalších je odvést pozornost od současné situace či pochmurnou vizí je přesvědčit o tom, že momentálně žijí v nejlepší možné verzi uspořádání společnosti a jakékoliv změny mohou být jen k horšímu. Stačí se podívat do diskuzí na internetu, aby nezaujatý pozorovatel zjistil, kolik lidí má za ideál volný trh a západní formu demokracie, jen kdyby byl trh opravdu volný a byla opravdu demokracie. Nelze ani vynechat úmyslné negativní programování včetně snahy vsugerovat lidem, že už je rozhodnuto a nedá se nic dělat.

Situace není bohužel o moc lepší ani na tak zvaně duchovních webech. Existují sice stránky, které přinášejí informace většinou z channelingových zdrojů o pozitivních vizích budoucnosti (někdy až neuvěřitelně pozitivních i pro mě bezbřehého optimistu), ale obávám se, že pro velkou většinu běžných lidí se jedná o pro ně velmi obtížně uchopitelné vize. Průchody hvězdnými branami do páté či šesté dimenze, kde budeme svými schopnostmi či možnostmi podobni spíše bohům než lidem a podobné vize nejsou pro normálního člověka ničím jiným než blábolem psychicky narušených jedinců. Možná, že je normální člověk s otevřenou myslí ještě tak schopen připustit pomoc mimozemšťanů, ale obávám se, že to přesto není vize, kterou by byl ochoten podpořit svoji myšlenkovou energií (živit egregor této vize).

Když vyjdeme z víceméně obecně uznávaného předpokladu, že to, čemu lidé věnují svoji pozornost, si na principu rezonance přitahují do svého života, tak bohužel musíme dojít k závěru, že si lidská společnost jako celek (pomíjím jednotlivé probuzené lidi) nevytváří ve svých myslích příliš pozitivní vizi budoucnosti.

Chybějící pozitivní vizi budoucího stavu společnosti vidím jako závažný problém. Osobně nesouhlasím s názorem, který jsem už někde zahlédl, že stačí žít tady a teď a jakékoliv vize budoucnosti není potřeba vytvářet. Za prvé soudím, že 99 % lidí (a to bych řekl, že je ještě optimistický odhad) se nenachází ve stavu „tady a teď“. Za druhé je známo, že první musí být vždy idea, aby pak mohl následovat čin. Za třetí si myslím, že není možné si nevytvářet žádné ideje. Dokonce i ti, kteří se snaží realizovat ve svém životě stav „tady a teď“ si nejdříve vytvořili či přejali ideu „tady a teď“.

Proč chybí pozitivní vize budoucnosti? Důvodů je více a některé z nich se pokusím uvést a objasnit.

Lidé většinou velmi dobře vědí, co nechtějí, ale málokdy mají komplexnější představu o tom, co by chtěli. Mezi těmi, kteří nejsou spokojeni se současným stavem (což je možná už dnes opravdu velká většina lidí) je velmi široké spektrum i velmi se lišících názorů, které jsou mnohdy velmi nesmlouvavě obhajovány.

Velká většina nepředpokládá to nejpodstatnější, a to je změna těch, kteří budou jakýkoliv nový systém realizovat, a to je lidí. Tím se dostávají do slepé uličky, protože jakýkoliv sebelepší systém narazí na problém, že pokud jej budou realizovat „dnešní lidé“, dojde zřejmě zákonitě k jeho deformaci a zneužití ve prospěch pouze malé části lidí tak, jak se to doposud stalo vždy ve známých dějinách.

Jakýkoliv pokus o systém, jehož cílem je spravedlivější rozdělování nejen finančních prostředků, je bez dalšího zkoumání označen za komunismus a jeho autor v lepším případě za soudruha, v horším za bolševika. Dalším oblíbeným argumentem je, že to už tu bylo, a že se to neosvědčilo. Když pominu to, že reálný socialismus neměl s komunismem nic společného a i ten byla spíše parodie než socialismus, tak jsem přesvědčen, že ne každý systém, který není založen na volném trhu, musí být komunismem. Osobně si myslím, že myšlenka komunismu založená na vědeckém materialismu (opomíjející zcela duchovní stránku) a realizovaná tak jak byla realizovaná a kým byla realizována zrovna v Rusku, tj. v zemi, kde pro to byly nejméně vhodné podmínky, nebyla náhodnou hrou osudu, ale měla za úkol splnit více cílů. Jedním z nich je ten, aby v době, kdy společnost začne pochybovat o kapitalismu jako o nejlepším možném systému, byla jakákoliv myšlenka na spravedlivější uspořádání společnosti snadno smetena se stolu s tím, že to už tu bylo a víme jaké byly výsledky.

Přes všechny výše uvedené důvody, které vytváření pozitivních vizí ztěžují, jsem přesvědčen, že je potřeba tyto vize vytvářet a pracovat na nich. Ideálem (bohužel momentálně s vysokou pravděpodobností nedosažitelným) by bylo vytvořit z těchto vizí jednu, která by byla přijatelným kompromisem pro většinu lidí (míněno lidí, kteří se o něco takového vůbec zajímají). Dle mého názoru by mělo smysl vytvářet tuto vizi pro jakési přechodové období, protože vytvářet systém pro období po transformaci se mi v tomto okamžiku nezdá ještě příliš smysluplné.

Co však považuji za podstatné je to, aby základní princip současného systému, tj. konkurence, byl nahrazen principem kooperace v systému novém.

Protože základním předpokladem pro funkci nového systému jsou lidé, věnuji se v druhé části článku tomuto tématu.

Nejsme všichni na stejné úrovni. Ano každý odpovídá za své činy, ale musíme mít pochopení. Dnes je potřebné se na věc podívat tak, že nemá smyslu vinit pouze lidi a označovat je jako ovčany. Každý z nás jsme se narodili s jinými předpoklady a do jiného prostředí a do jiných podmínek. Každý z nás včetně rodičů a předků byl ovlivněn dlouhodobou manipulací a desinformací. Ne každý měl to „štěstí“, aby mu podmínky jeho inkarnace umožnily tuto manipulaci a desinformaci prohlédnout.

Nabízím přirovnání – přichází tsunami a je nutné co nejrychleji se dostat co nejdále od pobřeží. Mezi lidmi jsou malé děti, nemocní, staří – prostě všichni nejsou na stejné úrovni z pohledu schopnosti rychle utíkat do vnitrozemí. Je smysluplné těmto pomalejším nadávat, že jsou malí, staří, nemocní nebo má smysl, aby ti, kteří jsou silní a rychlí jim pomohli? A to si dovolím ještě připomenout, že ani toto přirovnání není zcela přesné, protože tito slabí nebyli po staletí a možná tisíciletí manipulováni k tomu, aby byli slabí.

V této souvislosti se cítím povinen reagovat na teorie o tom, že je nutné se pouze rozhodnout, a každý že máme tuto možnost. Pokusím se svůj postoj k této věci vysvětlit opět na příkladě.

Máme skočit 150 cm do výšky. Pro většinu lidí je to neproveditelný úkol, protože někteří i na výšku 50 cm potřebují schůdky nebo žebřík. Přesto jsou lidé, kteří říkají, že stačí se jen rozhodnout. Přitom to říkají většinou lidé, kteří (minimálně dle vlastních slov) skáčou 200 cm. Tato rada má smysl víceméně pouze pro ty, kteří již skáčou 140 cm a nevědí, že mohou požádat rozhodčí o zvýšení na 150 cm nebo k tomu zatím nenašli odvahu.

Pokud použiji uvedeného přirovnání, tak máme mnoho oblastí, kde stojíme před nějakou pomyslnou laťkou. Sám u sebe si uvědomuji, že jsou oblasti, kde možná už stačí jen požádat rozhodčí o zvýšení na 150 cm a pak se rozeběhnout. Na druhé straně jsem si rovněž vědom, že je i mnoho oblastí, kde mám laťku zatím jen na 50 cm a beru si raději schůdky a nezbývá mi než s obdivem pohlížet na skokany plavně se přenášející přes laťku 150 cm a vyšší. A to se stále pohybuji jen v rámci této inkarnace.

S tímto vědomím není pro mě obtížné pochopit, že pro jiné bytosti je zatím v některých oblastech ještě 150 cm vzdálený cíl a naopak jim mohu dodat odvahu k překonání vyšších výšek nebo případně (mám-li k tomu vlohy) jim poradit, jak na to. Rozhodně však nepovažuji za smysluplné jim to vyčítat, nebo dokonce neschopnost většiny překonat laťku na výšce 150 cm předhazovat těm, kteří pilně trénují a už skáčou alespoň 120 až 140 cm. Ti, kteří potřebují schůdky na překonání 50 cm si o skocích nad 150 cm většinou ani nečtou.

Díky jedné moudré bytosti jsem si připomněl jednu skutečnost, která se mi v poslední době jaksi nějak vytratila z mé „operační paměti“. Transformační proces lidstva a Země je o zvyšování celkové frekvence vibrací lidstva a Země, které bude probíhat tak dlouho, dokud nedojde ke kvantovému skoku na vyšší úroveň. V tomto procesu hrají roli frekvence vibrací všech bytostí zde zúčastněných. Nesmíme však zapomínat na to, že frekvence vibrací není dána tím, kolik kdo absolvuje duchovních seminářů a přednášek, kolik přečte duchovních knih, jakého dosáhne filozofického poznání, ale především tím, jak žije, miluje, jaký má vztah k druhým a sobě.

Osobně jsem přesvědčen, že například v Česku jsou statisíce a možná miliony lidí, které jsou láskyplnými, milujícími bytostmi, které pomáhají druhým, i když nikde nečetli ani neslyšeli, že by tak měli činit, aby si „nekazili karmu“. Znám ve svém okolí několik takových bytostí, o kterých jsem zcela přesvědčen, že pokud by došlo k tomu, co je nazýváno oddělování zrna od plev, prošli by „bez ztráty kytičky“ (doufám, že to není výraz jen pro pamětníky), na rozdíl od některých lidí dávajících na odiv svoji duchovnost. A jsou mezi nimi i lidi, kteří se dívají na televizi (včetně seriálů), chodí nakupovat do supermarketů a věří doktorům (dokonce se nechávají i očkovat proti chřipce) a novinám. Zdá se mi, že často soudíme běžné lidi zbytečně příkře. Moudrost prostých lidí je někdy udivující.

Rád používám podobenství pro vysvětlení některých jevů. V tomto případě se mi zdá vhodné přirovnání k teorii expandujícího vesmíru, kdy kosmologičtí teoretici došli k závěru, že expanzi našeho vesmíru způsobuje temná energie, která tvoří dle různých odhadů cca 80 % hmoty vesmíru (pomiňme pro tyto účely, zda tato teorie popisuje skutečnost pravdivě). Temnou je energie nazývána z toho důvodu, že ji nejsme schopni zatím nijak vnímat. Název není tedy dán její negativní charakteristikou (jak by to národ duchovní mohl chápat). Obdobně „temnou“ (z pohledu duchovního „světlou“) energií, tj. energií, která není příliš vidět, je pro expanzi transformace energie těchto „obyčejných“ lidí, jejichž frekvence vibrací má na celkovou úroveň frekvence vibrací lidstva a Země dost podstatný a možná i rozhodující vliv.

Proto nabádám k tomu, abychom my „duchovňáci“ byli podstatně shovívavější k mnoha z těch, které máme zařazeny v kategorii ovčani. I když si myslím, že lze očekávat, že tento speciální poddruh ovčanů (ovčané láskyplní) nikdy nepůjde demonstrovat, házet politiky do Vltavy, psát či podepisovat plamenné výzvy či provádět jiné podobné aktivity. Přesto prosím všechny, kteří čtou tento článek: „Važme si těchto lidí!“

Pokud se z toho pohledu vrátím ke svému článku „Současný vývoj situace na Zemi“, tak je mi o něco bližší postoj tak zvané první frakce prosazující rychlejší průběh transformace. Je pravděpodobné, že pro transformaci jednotlivých lidí nebudou tolik rozhodující pouze jejich myšlenky v současnosti, ale bude rozhodující jejich celý dosavadní život. Je totiž daleko jednodušší změnit názor, protože, jak říká klasik, jen hlupák nemění svůj názor, ale daleko těžší je změnit sebe. To už není jen otázka hodin či dnů, to už je nejen o rozhodnutí, ale i o práci na sobě. V kronice života jsou zaznamenány všechny naše činy, jejich motivy a všechny naše myšlenky a „soudce“ je nepodplatitelný.

Věřím, že stále je pro mnohé čas se rozhodnout a změnit se, zejména s pádem informačního embarga. Jen si myslím, že rozhodnutí o vlastní změně nebude fungovat, pokud motivem změny nebude pochopení základních principů, ale pouze snaha úspěšně přejít na „druhý břeh“ transformace.

Zbývá stále nemalé množství lidí, kteří mohou pochopit a rozhodnout se. Mimo jiné i pro ně jsou velmi důležité vize pozitivní budoucnosti. Jaký smysl by mělo pro lidi rozhodnout se o svém probuzení a změně, pokud mají k dispozici pouze katastrofické verze budoucnosti? Ne že bych osobně pochyboval, že to má i tak smysl, ale vžijme se do myšlení běžných lidí.

Fraktální struktura Teoversa vícedimenzionálních bytostí a antropomorfní struktura Teoversa stvořitelů, archandělů a podobných bytostí

20.10.2010

Při psaní některých článků odkrývám obrazy čtenářům, ale i sobě. Následující text je toho klasickou otázkou. Teoversum již obsahuje všechny odpovědi, takže se zdá, že nejdůležitější je nalezení správných otázek a námětů. Předem děkuji za každou zajímavou otázku nebo námět.

Texty a hovory s bytostmi, jejichž názorů si vážím (například poslední tři články Pavla Karpety), jsem byl ovlivněn tak, že předchozí mírné odmítání někdy zjednodušeného antropomorfního pojetí (lidské vlastnosti či formy jsou připisovány mimolidským skutečnostem či jevům) Vesmíru a Teoversa se změnilo ve stav, kdy jsem přijal za vlastní jakousi syntézu tohoto pojetí se svým dosavadním víceméně technicistním pojetím fraktálního Teoversa vícedimenzionálních bytostí. Protože zastánci těchto dvou pojetí mají často tendenci to druhé pojetí odmítat, pokusil jsem se v následujících řádcích tato dvě pojetí skloubit do jednoho celku, který by byl přijatelný pro obě strany, i když bych byl nerad podezírán, že trpím komplexem děda Vševěda J.

Vzhledem k tomu, že se jedná o skutečnosti, jejichž plnohodnotné pochopení poměrně dost přesahuje možnosti lidské mysli, opětovně upozorňuji, že následující popisy těchto skutečností jsou jako vždy silně zjednodušené a tím pádem i zkreslující a jejich formou jsou především podobenství.

Na první pohled se svět stvořitelů, archandělů, andělů a podobných bytostí zdá neslučitelný se světem fraktálů a vícedimenzionálních bytostí, ale zase se jedná jen o různé úhly pohledu a různé úrovně.

Nejsem velkým přítelem zjednodušujícího antropomorfního pojetí vyšších sil, inteligencí či bytostí, protože to vede k předpokladům motivací projevů těchto vyšších bytostí příliš připomínajících motivace a chování bytostí lidských (ukázkovým příkladem jsou starořecká mytologie, tragédie a eposy). Na druhé straně, jestliže vyjdeme z předpokladu, že jedním ze základních principů Teoversa je jeho fraktální uspořádání, není možné myšlenku určité podobnosti formy a chování vyšších bytostí a bytostí lidských zcela odmítat.

Vlastní výklad tématu je možno začít z kteréhokoliv ze dvou pohledů na Teoversum, ale dal jsem přednost tomu, který je mi přece jen bližší.

Vícedimenzionální bytost, která je svou podstatou mimo čas a prostor, obsahuje všechny vývojové fáze ducha. Jednou z nejvyšších fází (dá-li se to takto formulovat) je i ta, která by se dala označit jako stvořitel (nezaměňovat s Tvořitelem – Světovou myslí). Takovýto stvořitel má schopnost stvořit svůj vlastní vesmír. Tento proces je někdy označován jako emanace (vyzáření či vznik nižšího z nejvyššího – boha či ideje). Z jiného zorného úhlu se dá také vyjádřit jako fragmentace. Slovo stvořitel je mužského rodu, ale stvořitel v tomto významu plně obsahuje jak mužský, tak ženský princip a energii.

V první fázi stvořitel emanuje nejvyšší bytosti vesmíru označované někdy dle mého názoru trochu nepřesně jako jeho děti. V dnešní terminologii by se daly označit jako vrchní programátoři. Pokračováním procesu emanace již ve spolupráci s těmito programátory se vytváří „týmy“ bytostí, které posléze stvoří kompletní vesmír.

Tento vesmír by se v této „prvotní fázi“ (nutno takto označit, i když vše je nutno chápat pod zorným úhlem bezčasovosti a souběžnosti minulosti, přítomnosti a budoucnosti) dal formulovat zase velmi zjednodušeně jako vesmír principů, pravidel a forem. Jednotlivé formy tohoto vesmíru (postavy či role, přičemž touto rolí jsou i nerosty či rostliny, ale i bytosti jako je Gaia či Slunce) jsou naplňovány obsahem, tj. dušemi – nižšími vývojovými fázemi ducha ostatních vícedimenzionálních bytostí. Ty vstupují do takových rolí (forem) bytostí, které odpovídají stupni vývojové fáze ducha vícedimenzionální bytosti (určitá vývojová fáze bývá též označovaná pojmem duše).

Aby to nebylo tak jednoduché J, tak přesnější představou bude ta, že se nejedná o vstup části vícedimenzionální bytosti pouze do jedné inkarnace, ale do celé skupiny inkarnací, které mohou činit i tisíce a možná statisíce životů v rámci jednoho vesmíru. Tato „skupinová inkarnace“ se dá z určitého zorného úhlu charakterizovat jako vývoj duše v rámci tohoto vesmíru.

Protože vše, co si člověk dokáže představit, se někde v Teoversu uskutečňuje, je velmi pravděpodobné, že existují i vesmíry, ve kterých vývoj není hybnou silou a kde například neplatí karmické zákony.

Z tohoto pohledu je možno říct, že každý z nás je v určité fázi svého vývoje stvořitelem svého vlastního vesmíru a zároveň částí svého vědomí obsazuje a hraje (utváří dle pravidel příslušného vesmíru) role ve vesmírech ostatních stvořitelů. Nic však nebrání tomu a často se to děje, že vícedimenzionální bytosti určitou vývojovou fází ducha obsazují i vesmír svého vlastního stvořitele. Pokud však vstupuje například stvořitel do vlastního vesmíru, nelze předpokládat, že vstupuje do role či do více rolí s celou svou energií, inteligencí či vědomím. Nutně se jedná o omezení vlastní „božskosti“ a to v té míře, jaká odpovídá postavě, kterou si jde „zahrát“ a také je vázán pravidly, která jsou pro tuto postavu stanovena.

Pro jistotu upozorňuji, že tento mnou předkládaný koncept v žádném případě nepovažuji za komplexní popis Teoversa, protože vůbec nepochybuji o tom, že Teoversum je nekonečně rozmanitější.

Jsem si vědom, že výše uvedená konstrukce je poměrně složitá a proto považuji za vhodné použít podobenství.

V současnosti je již relativně mnoho počítačových on-line her, které imitují běžný život. Omlouvám se znalcům, ke kterým bohužel nepatřím, ale považuji za nutné k tomu uvést krátké vysvětlení pro ty, co se s tímto pojmem běžně nesetkávají. Jedná se o hry, do kterých se přes internet zapojují někdy i miliony lidí. V těchto hrách je vytvořeno umělé prostředí simulující běžný (případně i méně běžný) život. Každý hráč si zde volí dle místních pravidel svoji postavu (vybírá jí požadovanou charakteristiku), se kterou pak vykonává běžné i méně běžné činnosti, které se tu více, tu méně blíží „reálnému“ životu.

Této postavě se říká v terminologii počítačových her avatar (v mírně pozměněné formě ztvárněno ve filmu stejného jména). Avatar v počítačové hře je virtuální postava ovládaná hráčem, který se s avatarem v jistém smyslu slova ztotožňuje a skrze něj jedná ve virtuálním světě (viz Wikipedie). Není to totéž co pojem avatár (avathar), který značí bytost přinášející lidem vyšší poznání (Kristus, Buddha).

Jak taková hra vzniká nemám přesné informace, ale pravděpodobně na začátku je stvořitel této hry, který si vytvoří tým tvůrců algoritmů (algoritmus je přesný návod či postup, kterým lze vyřešit daný typ úlohy) a programátorů, kteří pak poměrně náročnou a složitou prací vytvoří kompletní počítačovou on-line hru. K této hře je posléze umožněn přístup po internetu všem, kteří se této hry chtějí účastnit prostřednictvím svého avatara. V této hře pak jsou relativně svobodní ve svém jednání a rozhodování, ale pouze v rámci pravidel a principů daných stvořitelem a jeho programátory a „algoritmátory“.

Této hry se mohou účastnit a účastní lidé velmi rozdílných úrovní, jak intelektuálních, tak duchovních a dle toho se pak i jejich avataři chovají a jednají. Jako běžní účastníci se hry mohou účastnit rovněž její programátoři i sám stvořitel v rolích, které jim umožňují poznat případné slabiny či nedostatky hry či určitým způsobem ovlivnit účastníky k zamýšlenému cíli (nepochybně se najde více účelů). Čeho je však důležité si všimnout z pohledu podobenství s „reálným“ životem (který však není o nic méně virtuální) je to, že ani programátoři ani sám stvořitel se nemohou pohybovat mimo rámec pravidel pro stanovenou postavu a algoritmus hry. Co mohou učinit, je stvořit si postavu novou, která svojí charakteristikou vysoce přesahuje možnosti ostatních avatarů, „vstoupit“ do této postavy a díky tomu pak významněji zasahovat do průběhu on-line hry. Jako slovní hříčka se to pak dá formulovat i tak, že stvořitel stvoří avatara, který je avatárem.

V této souvislosti je možno si představit i avatáry lidských dějin či možná přesněji náboženských dějin, kdy mnozí avatáři byli označováni za syny boží. Je možné si představit, že Stvořitel našeho vesmíru pověřil některé ze svých „dětí“ (nejvyšších spoluprogramátorů vesmíru) tím, aby se vtělily do postavy avatára v příslušné době a na příslušném místě a přinesly lidem poznání, čímž by došlo k ovlivnění „hry“ v požadovaném směru. Z tohoto pohledu by se asi dalo připustit, že není důvod jim jejich božskost upírat.

Druhé podobenství, které dále popisuji, má vyšší stupeň podobnosti s Teoversem, a proto bylo nutno použít realitu předpokládanou dejme tomu pro rok 2200 (za podmínky úspěšného technologického a nutně i duchovního vývoje lidské společnosti), takže vlastně sci-fi.

Na planetě již technický pokrok pokročil natolik, že všechny nutné práce anebo ty, které člověk nechce dělat, vykonávají stroje, roboty a počítače. Počítačová technika pokročila již natolik, že člověk ovládá počítač a komunikuje s ním přímo vlastní myslí, vlastními myšlenkami. Jedním z důsledků je i to, že se hraní počítačových on-line her svou simulací reality této realitě blíží podstatně více než dnes. Lidé na této planetě tráví velmi mnoho času hraním těchto her (někteří zvládají i hraní více her současně vzhledem k přímému připojení lidské mysli). Velmi mnoho času rovněž tráví tvořením těchto her.

Každá hra má vždy svého stvořitele, kterým je zkušený a moudrý člověk, který má již zkušenosti z mnoha her a rolí v těchto hrách (avatarů), a to i na těch relativně nejvyšších místech. Protože takovou hru nemůže stvořit sám, zve do role programátorů i další zkušené lidi, kteří však ještě nejsou schopni být stvořiteli. Takto spolu stvoří hru a jednotlivé postavy této hry pak obsazují další obyvatelé planety, kteří obsazují role odpovídající jejich vyspělosti (předpokládejme, že na dané planetě je vyspělost ve vysoké míře dána věkem člověka).

Tyto hry nejsou pouhou zábavou, ale i významným prostředkem vývoje společnosti, případně řešení jejich problémů. Zkusme si představit takový brainstorming (generování nových nápadů na dané téma a jejich kombinování a zlepšování), kterého se účastní třeba pět miliónů lidí spojených přímo svými mozky. Takováto forma brainstormingu by musela mít neuvěřitelnou účinnost. Asi by tam však musel být nějaký řídící prvek, aby chaos nepřehlušil vše.

Z uvedené koncepce části Teoversa vyplývá několik zajímavých myšlenek.

Není žádný důvod se vyvyšovat nad bytosti, které jsou v této naší současné realitě na nižším stupni vývoje, ale současně není ani žádný důvod se ponižovat před bytostmi na vyšším stupni vývoje, protože v některém z alternativních vesmírů či realit jsme ve vztahu obráceném. Jinými slovy – ve vztahu k vyšším bytostem jednat se sebedůvěrou a ve vztahu k nižším bytostem s pokorou, což plnou měrou platí i v lidské společnosti, i když v té je tomu bohužel většinou naopak. Lidé se k podřízeným chovají se sebedůvěrou a k nadřízeným s pokorou, přestože vhodnější pojmy by v tomto případě byly despekt a respekt, protože pojmy sebedůvěra a pokora používám v odlišném slova významu.

Vysoce duchovní bytosti se chovají k ostatním jako k sobě rovným a nikdy neočekávají, nevyžadují a přímo odmítají uctívání a rituální tance kolem své osoby (někdy spíše funkce). Nelze tedy očekávat, že náboženští hodnostáři (ať se jedná o oficiální církve či různé sekty) jsou vysoce duchovní bytosti (nejsem si tím jist, ale obávám se, že ani dalajláma není výjimkou). Ústa mají plná Krista, ale jejich mysl není čistá. Způsob chování k ostatním je dobrým poznávacím znamením i v případě různých guruů a duchovních učitelů.

Dle mého názoru z uvedeného modelu dále plyne, že nelze na jedné straně podceňovat sílu rozhodnutí jednotlivých i nižších bytostí vesmíru, zejména pokud se jedná o rozhodnutí velké skupiny bytostí a na straně druhé nelze ani přeceňovat moc a sílu vyšších bytostí včetně stvořitele. U tohoto fenoménu se mi zdá podobenství mezi stvořitelem a jeho „dětmi“ a tvůrcem počítačové on-line hry a jeho programátory poměrně hodně názorné. Ani stvořitel nemůže ignorovat, pokud se 7 miliard lidských bytostí rozhodne určitým způsobem. Proto nepodceňujme své možnosti a schopnosti tvůrčím způsobem měnit realitu a na druhé straně nepřeceňujme schopnosti a možnosti různých mimo a nadpozemšťanů měnit naší realitu v rozporu s naší vůlí.

Třetí neméně důležitou myšlenkou plynoucí z výše uvedené koncepce Teoversa je uvědomění si skutečnosti, že my nebo přesněji naše podstata není totožná s rolí či postavou, kterou v této vesmírné hře hrajeme či ztvárňujeme. V tomto případě je podobenství s počítačovou on-line hrou velmi výstižné. Také si jsme stále vědomi odlišnosti naší identity od identity avatara a také (což chci zvláště zdůraznit) nevstupujeme do hry (či do inkarnace) se svou plnou životní energií a celým svým vědomím.

Někdy se také stává, že hráč se natolik vžije do hry, až ho virtuální realita zcela pohltí a on si přestane uvědomovat realitu „skutečnou“. Jsou i případy, kdy se takový stav stane setrvalým a hráč končí v lepším případě na psychiatrii.

Je relativně běžným jevem, že bytosti nižších vývojových stupňů se ztotožňují se svou postavou a bývá to i součástí charakteristiky této postavy.

Částečně odlišný případ je ten, když toto ztotožnění nastane u vyšších bytostí, jako jsou například andělé či archandělé. Protože vše, co si člověk dokáže představit, se někde v Teoversu děje, tak není důvod nepřipustit, že tento případ nastane i u stvořitele.

Jako pracovní hypotézu navrhuji uvažovat o tom, že ti tak zvaní padlí andělé včetně často vzpomínaného Lucifera, jsou jen vysoké duchovní bytosti, které se ztotožnili se svojí rolí (se svým egem) a zapomněli, z jaké úrovně do role vstoupili. Při troše dobré vůle by se to dalo také nazvat odpadnutím od boha, protože tyto bytosti ztotožněním se svou rolí přestaly vnímat komplexnost Teoversa (Boha).

Důsledky ztotožnění se s rolí u těchto vyšších bytostí mohou být logicky pro daný vesmír podstatně dalekosáhlejší než u bytostí nižších. Pokud se například stvořitel ztotožní se svojí rolí stvořitele tak, že nevnímá Teoversum mimo vlastní vesmír, je možné, že tvoří určitým způsobem uzavřený vesmír, který považuje za jediné universum. Stvořitel celou svojí tvůrčí činností a „umem“ „utvrzuje“ ostatní v tom, aby byli také ztotožněni se svými postavami, čímž vytváří pro ostatní zúčastněné bytosti jakýsi „vězeňský“ vesmír. Některé informační zdroje naznačují, že by takováto varianta mohla být v jisté formě variantou našeho vesmíru.

Někdy se může stát, že se někdo mylně ztotožňuje i s rolí či postavou, která však není tou, kterou si původně svobodně zvolil, a která odpovídá úrovni bytosti do hry vstupující. Všichni se k tomu nepřiznají veřejně, a proto bychom se možná divili, kolik je zde (tedy dle jejich názoru) „inkarnovaných“ Kristů, Buddhů, archandělů a jiných vysokých duchovních bytostí a možná i stvořitelů. Tímto však rozhodně nevylučuji možnost, že takovéto vysoké duchovní bytosti zde byly či jsou inkarnovány a dokonce to považuji v dnešní tak zajímavé a přelomové době za pravděpodobné.

Na druhé straně však považuji zejména v dnešní době za významné, aby se inkarnované vyšší duchovní bytosti probudily a byly si vědomy úrovně, ze které se inkarnovaly a mohly tak využít ve prospěch ostatních a transformace svých schopností a možností.

S tím vyvstává důležitá otázka. Zkoumali jsme a zkoumáme, kdo se vlastně inkarnoval do ega, „jehož šat právě nosíme“?

K tomu se hodí jeden trochu více upravený citát.

Mnozí mají v torně maršálskou hůl, ale jen někteří o ní vědí. Ti, kteří o ní vědí, by se jí měli chopit právě teď, protože zítra už může být torna prázdná.

Jsou některá moudra, u kterých pochopíme jejich hloubku až po uplynutí delší doby od okamžiku, kdy jsme si je poprvé přečetli nebo je zaslechli.

Jan Werich: „Když už člověk jednou je, tak má koukat, aby byl. A když už kouká, aby byl, a je, tak má být to, co je, a nemá být to, co není, jak tomu v mnoha případech je“.

Osudové a osudové diskuze o současnosti a budoucnosti

09.11.2010

Tak, jak je mnohokráte v diskuzích uváděno (zejména o těch druhých), nepopírám, že i tento článek je výpověď o mně, o mých názorech.

Dopředu prohlašuji, že žádný diskuzní příspěvek k mým článkům nikomu neodpouštím. Pokud jste na základě předchozí věty dospěli k názoru, že jsem se konečně odhalil, tak je nutno s hodnocením počkat na vysvětlení. Důvodem, proč neodpouštím, je to, že prostě nemám co odpustit. Pokud někdo má nějaký názor na můj článek, jeho část nebo moji osobu, tak abych se dostal do pocitu, že mám někomu něco odpustit, tak nejdříve musím tento názor vnímat jako něco negativního, něco co mně ubližuje. To znamená, že napřed musím učinit hodnocení tohoto názoru, posoudit ho jako pro mě negativní a většinou včetně negativních emocí, které to ve mně probudí. Po přečtení relativně dosti dehonestujících diskuzních příspěvků k mým článkům i mé osobě jsem tuto určitou formu sebetrýznění opustil. Také jsem se o sobě dozvěděl zajímavé věci. Například, že píši velmi špatnou češtinou, že jsem viděl vše jen z rychlíku (což prohlásil diskutující, který napřed uvedl, že mé webové stránky otevřel a ihned zase zavřel), nebo že jsou mé stránky velmi podobné stránkám Ivo Bendy a jeho vesmírných lidí.

Tato úvaha mě přivádí k problematice nyní tak často zmiňovaného odpouštění jako takového. Odpouštění je obecně uváděno jako velmi důležitý aspekt našich životů a nemíním to nijak zpochybňovat, ale předkládám k zamyšlení úvahu, kdy a za jakých podmínek provádíme akt odpouštění. Předpokládám, že nikdo nebude zpochybňovat, že akt odpouštění je aktem čistě subjektivním. Zdaleka ne každá aktivita druhých subjektů, a to včetně těch, které jsou namířeny proti nám, vytváří podmínky pro odpouštění. Například pokud vidíme kráčet cizí osobu po chodníku, není zřejmě důvod, abychom uvažovali o tom, že bychom jí tuto činnost měli odpustit.

To znamená, že nejdříve jiný subjekt vykoná určitou aktivitu (která nemusí být vždy namířena proti naší osobě) a pak tuto aktivitu my zhodnotíme z jakéhokoliv hlediska jako negativní. Pokud nedojde k tomuto negativnímu hodnocení, nejsou dány podmínky pro odpouštění. Klasickým případem je bití. Ve velké většině případů je skutečnost, že nás někdo bije, hodnocena negativně, ať již z důvodů fyzického či psychického utrpení. Jiné hodnocení této skutečnosti však může být ze strany masochisty.

Tím docházím k tomu podstatnému, co chci sdělit. Nehodnotíme-li určitou skutečnost jako negativní, případně nehodnotíme-li ji vůbec, nemáme co odpouštět. Myslím, že otázka k zamyšlení je, zda nepředcházet odpouštění nehodnocením skutečností negativně, popřípadě nehodnocením vůbec, i když uznávám, že je to v běžném životě velmi těžké.

Odpouštění má bohužel často i jeden průvodní jev, že se ve své odpouštěcí velkorysosti stavíme vědomě či nevědomě do role nadřazené (moudřejší) bytosti vůči tomu, komu odpouštíme. Nemohu při této příležitosti nevzpomenout na klasickou scénu z filmu Limonádový Joe, kdy nejkladnější z kladných hrdinů odpouští méně kladné ženské postavě ztvárněné Květou Fialovou.

Ještě jedna závažná skutečnost se mně vybavuje v souvislosti s tématem odpuštění. Je hodně lidí, kteří dokážou odpustit komukoliv na světě cokoliv s výjimkou jediné bytosti, a to jsou oni sami. Otázkou k zamyšlení zůstává, zda toto odpuštění není vůbec to nejdůležitější.

Podstatou transformace (alespoň přepokládám, že obdobně uvažuje alespoň 80% čtenářů) lidstva, Země a jednotlivých lidí je zvyšování frekvence vibrací. Zkoumáme pozorně, zda naše činy, slova, myšlenky směřují ke zvyšování frekvence vibrací a tím napomáhají k transformaci?

Pokud řešíme konflikt bojem a často se konfrontace v diskuzích nedají nazvat nijak jinak než bojem, který jednoznačně směřuje k poražení protivníka takřka všemi prostředky, považujeme tuto formu za zvyšování frekvence vibrací?

Volíme vždy, když mluvíme o budoucnosti, takovou formu a takový obsah, který přispívá ke zvyšování frekvence vibrací?

Osobně nejsem schopen vidět ve sděleních typu, že je to zlé a že nemáme téměř žádnou šanci s tím něco udělat, že by tato sdělení mohla přispět ke zvýšení frekvence vibrací. Zrovna tak si neumím představit, jak (občas některými lidmi propagované) defenestrace politiků, barikády v ulicích, souboje s policajty a jiné „revoluční“ aktivity mohou přispívat ke zvýšení frekvence vibrací. Jsme dlouhodobě manipulováni k boji (zejména o přežití), k agresivitě, k násilnému řešení konfliktů. Pokud o tom někdo pochybuje, ať se zamyslí nad vývojem agresivity ve sportu a umění. Dlouhodobě jsme rozdělováni na levé a pravé, vedeni k černobílému vidění světa, k přijímání hesla „kdo nejde s námi, jde proti nám“, k neustálému hledání nepřítele. Stále je nám vštěpováno, že jedině důležité je vítězství. V hierarchickém systému je důležité jedině vítězství posouvající vítěze na vyšší místo v hierarchii. Ale vítězství konflikt neřeší, ale jen zakládán konflikt nový. Konflikt musí být řešen dohodou, harmonizováním zájmů obou stran konfliktu. Boj není způsob řešení konfliktů.

Je důležité si uvědomit, že neexistuje nic jako boj světla a tmy. Tma, to je absence jakékoliv informace, to jest nic. Neexistuje boj mezi ničím a něčím. Z tohoto pohledu se jedná vždy o boj různých druhů nebo forem světla, boj různých odstínů šedi. Mnohdy je těžké posouzení, kdo je ten světlejší a kdo je ten tmavší, a toto posouzení je vždy relativní a je závislé na subjektu, který je provádí.

Jsou obecně dva názorové proudy – jeden prosazující hledisko, že nejdůležitější je upozorňovat na hrozící nebezpečí i přes možnost negativního programování a druhý, prosazující spíše informace směřující k pozitivnímu programování.

Představte si, že má někdo rakovinu a vy si myslíte, že má před sebou pouze měsíc života. Co uděláte? Řeknete mu, že má pouze měsíc života a nemá sebemenší šanci? Myslíte si, že to je vhodné řešení pro tohoto člověka? A to si představte, že mu v intencích toho, co je nám občas předkládáno v médiích všeho druhu ohledně naší budoucnosti, ještě řeknete, že smrtí ničemu neunikne, protože vhledem k jeho způsobu života přijde do pekla a nemá jinou šanci. Kdo z nás by to dokázal? Ale když jde o budoucnost lidstva, tak to problém není, i když peklo mívá trochu jinou než obvyklou formu. Je možno něco z toho chápat jako zvyšování frekvence vibrací? Jaká mají takováto sdělení smysl?

Pokud někdo předkládá negativní vize budoucnosti a nedává k tomu žádnou možnost, případně návod, jak konat, aby k takovéto negativní budoucnosti nedošlo, nepovažuji to za smysluplné. Nevidím v tom ani žádný smysl pro příjemce obdobných informací, kromě toho, že jsou strašeni a stresováni. A to ještě stále předpokládám, že poskytovatel této informace tak činí s dobrými úmysly.

Jako podobenství je uváděno, když se člověk se zavázanýma očima blíží ke srázu, tak je vhodné ho na to upozornit. S tím se nedá než souhlasit. K tomu je však ještě potřeba dodat, že je potřeba, aby si sňal šátek nebo se obrátil a kráčel zpět. Mně to však někdy připadá tak, jako když se takovému člověku sděluje, že je před srázem, ale za ním jde někdo s namířeným otráveným kopím a pokud se zastaví tak umře v hrozných bolestech na otravu. Jaký má v tom případě smysl takovému člověku říkat, že je před ním sráz? Možná velmi pochybnou možnost volby způsobu smrti.

Mám obavu, že je určitou tragédií lidstva, že se naučilo posuzovat obsah sdělení podle toho, kdo jej provádí, místo toho, aby posuzovalo člověka podle toho, co říká a koná. Klasickou ukázkou je podle mě Václav Klaus. Ať řekne cokoliv, tak zhruba polovina jeho slova pochválí, zhruba polovina odsoudí a pouze takových 5 – 10% (rozdělení je pravděpodobné velmi nepřesné, ale není to pro věc podstatné) provede hodnocení podle obsahu projevu.

Jaký význam pro posouzení pravdivosti či kvality informace má to, že její poskytovatel je dobrý a láskyplný člověk, který lidem pomáhá, nebo v opačném případě, že se jedná o člověka, který někomu svým jednáním ublížil? Dobrý člověk se snad nemůže mýlit a člověk, který v životě udělal chybu nebo chyby, nemůže předkládat hodnotné informace?

Mnohokrát to již zaznělo, že jediný způsob transformace je probuzení jednotlivých lidí, zvýšení frekvence jejich vibrací, a není již tak podstatné, jakou cestou k tomu dojdou. Je možné zvyšovat frekvenci vlastních vibrací neustálým bojem, konflikty, odsuzováním druhých a jejich napadáním, i když s dodatkem, že to děláme s láskou a pro jejich dobro?

Neexistuje jednotná obecná rada na probuzení každého či kohokoliv. Každý jsme na jiném stupni vývoje, máme jiný pohled na svět, rezonujeme s jinou částí Teoversa, a proto každý potřebujeme něco jiného. Neexistuje jeden univerzální recept, přestože je nám stále znova a stále novými proroky předkládán. Mnoho lidí je na začátku cesty a vize cíle této cesty pro ně nemá většinou význam, protože cíl je tak vzdálený, že je pro ně nereálnou utopií. Tito lidé potřebují vidět před sebou pro ně reálné cíle. I k těmto lidem je nutno hovořit a je nutno hovořit jejich řečí, jinak je naše sdělení budou míjet, nebo je budu odmítat. Někteří „guruové“ a není jich tak málo, mají názor, že to je problém těchto lidí, když jim nerozumí, ale já tento názor nesdílím. Nepochybuji o tom, že bohužel některým lidem není rady ani pomoci, ale dokud to nezkusíme, tak to nezjistíme. Pokud tento pokus ale budeme provádět řečí pro ně nesrozumitelnou, tak se jedná o zbytečné vydávání energie a výsledným efektem může být pravý opak toho, co jsme zamýšleli.

Co je to člověk – člověk to zní hrdě!?

10.11.2010

Pojem člověk se zdá být relativně jasný a pravda je, v běžném životě nám používání tohoto slova nečiní žádné zvláštní potíže a většinou ani v souvislosti s ním nevznikají nějaké nejasnosti či dvojznačnosti. Pokud ale tento pojem začneme zkoumat detailněji, zjistíme, že to není zdaleka tak jednoduché.

Začnu možná trochu zeširoka, protože pociťuji nutnost vyjádřit se k jednomu jevu, který svou obecností přesahuje rámec tohoto článku, ale zároveň se ho též dotýká. Lidské poznání a zejména to poznání, které si říká vědecké, se stále více soustřeďuje na menší a menší části celku, které důkladně rozpitvává do nejmenších detailů a snad je možno říct, že občas i úspěšně, ale na druhé straně již chybí komplexní pohled na celek. Jsou prováděny poměrně dobré a důkladné analýzy, ale syntéza výsledků těchto analýz je zanedbávána. Otázkou je, jak dalece je tento trend záměrný.

Možná, že právě na vědě o člověku je tento jev zřetelně patrný. Vědci již mají pocit, jak jsou jim známy elektrochemické a fyzikální procesy v každičké buňce, zkoumají DNA a údajně již rozluštili její kód, ale zdá se, že člověku jako celku stále nerozumí a dokonce ani zcela nechápou to, co člověk v celé své celistvosti vlastně je.

Dle mého názoru velmi zřetelně chybí interdisciplinární propojení poznatků. Velmi často dochází k absolutizaci poznatků z jedné úrovně poznání či z jednoho úhlu pohledu a tím i odmítání poznatků z jiných úhlů pohledu a jiných rovin poznání. Přitom se dost často jedná pouze o zdánlivou rozpornost, která se rozporně jeví jen vzhledem k nedostatku našeho poznání či neschopnosti (někdy i nemožnosti) se na věc podívat z vyšší úrovně.

Je zajímavé pozorovat, jak někteří badatelé, kteří přicházejí s velmi zajímavými poznatky a náměty například z historie, takže jsou bráni jako tak zvaní alternativní badatelé (ve vztahu k oficiální vědě), zcela ignorují poznatky jiných alternativních badatelů a opírají své teorie mimo jiné o školské poznatky, které jsou již často vyvráceny. Klasickou ukázkou je v tomto případě egyptologie.

Dalším znakem je určitá potřeba některých badatelů mít výlučnou pravdu. Příkladem je fenomén UFO. Je několik druhů výkladů, které tento jev vysvětlují. Proč však nutně uvažovat o tom, že pouze jeden výklad je správný? Proč by tento jev nemohl být v jednom případě létajícím talířem mimozemšťanů, v druhém psychickým vjemem pozorovatele, v dalším manifestací vyšších inteligencí nebo utajovaným výsledkem vývoje pozemských technologií?

Po tomto úvodu je zřejmé, že mojí snahou bude věnovat se „problému“ člověk pokud možno co nejkomplexněji, i když možná k určité nespokojenosti části čtenářů někdy bez jednoznačných závěrů a spíše jako námětů k zamyšlení.

Zajímavá je mimo jiné i otázka, co je již člověk a co již není člověk z pohledu vývojového stupně. Otázka je možná trochu zavádějící, protože do určité míry předpokládá teorii evoluce tak, jak je nyní převážně chápána. Kterou bytost, jež je na tak zvaně nižším vývojovém stupni si s jistotou dovolíme označit jako ještě ne-člověka či před-člověka a podle jakých znaků? Zrovna tak i z druhé strany vývojového žebříčku, kterou bytost bychom již onačili jako nadčlověka (supermana), a kterými znaky by se od nás odlišoval? Osobně nepochybuji, že v lidské historii se na Zemi objevili (pojem „objevili“ jsem použil právě pro možnou variabilitu způsobu průniků do konkrétních bodů časoprostoru našich dějin) bytosti, které nebyly vnímány jako lidé, ať díky svým pro tehdejší lidi mimořádným schopnostem či technologiím.

Dalším problémem pak budou tvorové vyvíjející se paralelně s námi. Kdy počet odlišujících prvků řekne tak, to už není člověk, a které to budou prvky? A jako odlišující prvek teď nemám na mysli určení, zda se jedná o pozemšťana nebo mimozemšťana. Potíže zejména vyvstanou s hybridy, tak jak o nich uvažují různé alternativní či konspirační texty.

Dokonce jsem přesvědčen, že vzhledem k velké variabilitě lidských forem na Zemi (barva pleti, vzrůst, vzezření, povahové rysy nebo kultura), bude podobnost mezi některými mimozemšťany a některou lidskou rasou větší než mezi jednolitými lidmi.

V této souvislosti mě udivuje, jak někteří badatelé či „badatelé“ s téměř neochvějnou jistotou tvrdí, jak vypadají například Síriané, Arkturiané, Plejáďané či dokonce Androméďané. V případě Plejáďanů se dokonce jedná o více hvězdných systémů a v případě Androméďanů dokonce o celou galaxii, a tak je na místě připustit možnost podstatně větší variability vzhledu a forem bytostí.

Zajímavé je, že všechny mimozemšťany označujeme dle názvu jejich hvězdy či souhvězdí, ale sami sebe jako pozemšťany, ačkoliv bychom se v duchu názvů ostatních měli nazývat spíše Slunečňané.

Na pojem člověk je možno se podívat z více možných zorných úhlů a více rovin poznání a pro komplexní pohled jsem zvolil již známý systém Bůh – duch – duše – člověk, který je však do značné míry vnímán pod dogmaty různých církevních nauk a v důsledku toho někdy i jako systém manipulace. Proto tento systém označuji dle mého názoru přesnějšími či méně zavádějícími pojmy Teoversum – vícedimenzionální bytost – vědomí jako relativně autonomní část vícedimenzionální bytosti – ego.

Pojem ego, tak jak jej vnímám a používám, se nekryje s pojmem člověk, protože pojem člověk je dle mého názoru průnikem dvou úrovní. Zjednodušeně a bohužel i částečně zkresleně (což vysvětlím později) se to dá vyjádřit tak, že člověk je komplexem dvou složek duše (vědomí jako relativně autonomní části vícedimenzionální bytosti) a ega. Přitom vlastní ego se skládá rovněž ze dvou složek, a to těla a mysli. Obvykle se používá soubor tělo a psychika, ale vzhledem k tomu, že pod pojmem psychika se většinou rozumí duše, používám pro rozlišení pojem mysl.

Základní rozdíl proti běžnému pojetí spočívá v rozšíření dvou složek člověka, tj. těla a duše, které považuji za nepřesné, na složky tři: tělo + mysl (tvořící ego) a duši. Hlavní rozdíl mezi duší a myslí ega je ten, že duše po skončení inkarnace přetrvává, zatímco mysl smrtí končí. Ego je role, kterou si duše přišla zahrát a role nemůže být redukována pouze na tělo. Vzhledem k tomu, že jsem tuto myšlenku rozvedl již ve více článcích, nebudu se jí v tomto textu věnovat.

Zjednodušení a zkreslení tohoto stanoviska spočívá v tom, že z pohledu vyšší úrovně je duše tvůrcem nebo minimálně spolutvůrcem svého ega, svého tělesného a mentálního vzhledu. Spolutvůrcem je v tom slova smyslu, že jiná vyšší bytost stvořila něco jako vzorové ego a konkrétní podoba je již dílem duše. Obdobně jako v on-line počítačové hře simulující realitu programátor vytvoří vzorového avatara a podobu konkrétního avatara a jeho vlastnosti tělesné a psychické si již dotváří hráč sám.

Problémem soudobé lékařské vědy je skutečnost, že ze tří složek člověka duši neuznává vůbec a mysl posuzuje pouze jako funkci těla, přičemž má ještě často tendenci omezit ji na elektrochemické reakce. Nelze se pak divit, že takovéto redukované pojetí neumožňuje pochopení a vysvětlení mnoha jevů a úkazů, jejichž existence je vědeckými metodami zcela prokázána, a proto se takovýmto důkazům i poměrně úzkostlivě vyhýbá.

Je důležité si uvědomit a připustit, že i tak zvaně vyšší bytost může přijít sehrát na Zemi svoji negativní roli. Jako příklad uvádím role jako byli Stalin či Hitler, ale netvrdím, že to tak skutečně v těchto případech bylo. Uvedl jsem je pouze jako příklad osobností známých všem, ale na druhé straně vidím jako nepochybné, že se nejednalo o nízké („začínající“) duše, páchající „zlo“ z nevědomosti. V uvozovkách jsem uvedl slovo zlo pro jeho relativitu. Dodnes je mnoho lidí, kteří věří, že páchali dobro pro lidstvo.

Jsme my lidé opravdu tak výjimečné bytosti, jak se dočítáme v mnoha různých koncepcích vývoje Země a Vesmíru zejména pocházejících z channelingových zdrojů? Jsme středobodem Vesmíru s nesmírným potencionálem nebo bychom se spíše měli řadit k jeho škůdcům (také jsem slyšel, že lidstvo je plíseň vesmíru)? Na jedné straně se bráním myšlence, že by lidstvo bylo zase tak výjimečným fenoménem v naší Galaxii či dokonce Vesmíru, ale zase na druhé straně se mi zdá, že mimořádný zájem mimozemských či nadpozemských bytostí o nás také nemůže být zcela náhodný. Částečně mně to připomíná situaci Čechů, kdy na jedné straně je velký zájem o využití jejich schopností, ale na druhé straně strach z jejich schopností vyvolává kroky směřující k tomu, aby je nemohli plně využít, protože pak by byli příliš velkou konkurencí.

Vytvořil jsem si pracovní hypotézu, že minimálně jedním z hlavních důvodů je lidská schopnost silných emocí. Silné emoce jsou přitažlivé pro různé druhy bytostí z různých úrovní.

Zcela nepochybně jsou lidé se svými zejména silnými negativními emocemi přitažliví pro různé parazitické formy bytostí, které se tak živí našimi negativními energiemi. Logické také je, že se snaží působit na jednotlivé lidi a lidstvo tak, aby těchto negativních energií strachu, nenávisti a utrpení bylo co nejvíce.

Druhou skupinou jsou bytosti, které přitahuje možnost využití emocí při tvoření reality. Tvůrčí představa, myšlenka či záměr položené na mocnou emočně energetickou vlnu mohou podstatně ovlivňovat realitu, což může tomu, kdo toto ovládá, dát výrazný mocenský prostředek.

Na druhou stranu si myslím, že i naše schopnost silně prožívat lásku, radost, štěstí, smích může přitahovat vyšší bytosti, které se „koupou“ ve vlnách těchto našich pozitivních emocí.

Jako vše ve stvořeném světě i my lidé jsme polaritní. Je možné, že my lidé jsme zajímaví tím, jak „daleko“ jsou póly vzdálené, jak silné jsou protipóly (má-li někdo tu potřebu, může si představit protipóly dobra a zla) jak u jednotlivých lidí, tak u celého lidstva. Následkem je na jedné straně vysoká míra disharmonie, ale na druhé straně na Zemi rozhodně není monotónní nuda. Rozmanitost a pestrost různých dějů a jevů rovněž může být předmětem zájmů ne-lidských entit.

Možná se může zdát, že v posledních článcích (o matrixu, egu a antropomorfním Teoversu) se pohybuji v kruhu a opakuji stále tu samou věc, jen z různých úhlů pohledu. Důvodem je to, že považuji za velmi důležité, abychom v dnešní době pochopili, kdo opravdu jsme, protože jen to nám umožní plné pochopení smyslu našeho současného konkrétního života a tím i svobodnou volbu naší další cesty.

Hra na vývoj jako součást matrixu vyšší úrovně

24.11.2010

Co je to vývoj? Změna stavu systému v čase. Jestliže vyjdeme z předpokladu, že čas (minimálně v lineární podobě, jak ho vnímáme) neexistuje či je iluzí, jak může existovat vývoj? Toto byla často moje testovací otázka pro různé přednášející o duchovnu. Vřele doporučuji. Je to zajímavý test. Pravda je, že jsem již dlouho takto nikoho netestoval, a je pravděpodobné, že došlo i v těchto otázkách k „vývoji“ názorů, ale v době kdy jsem tak činil, jsem nedostal ani jednou smysluplnou odpověď. V některých případech se jednalo dokonce i odpovědi, které byly zcela nesmyslné.

Jaký význam má vývoj pro naše vyšší já, pro overego jakožto „řídící“ složku vícedimenzionální bytosti, jejíž jsme (my duše) relativně autonomní součástí? Vždyť v mnoha souběžně existujících inkarnacích v mnoha alternativních vesmírech a realitách naše alternativní „já“ ve stavu, který se nám zde jeví jako cílový pro náš vývoj (případně i stavu „vyšším“), již existuje.

Vývoj má význam jako smysl života z úrovně poznání, které lze označit jako úroveň duše – inkarnace v zjednodušeném systému úrovní poznání bůh – duch – duše – člověk (přesněji ego). Smyslem života z pohledu nejvyšší úrovně je život.

Hra na vývoj je jeden ze systémů udržení lidí v matrixu. Hra na vývoj technologický je součástí matrixu nižší úrovně a hra na vývoj duchovní je součástí matrixu vyšší úrovně (vyšší úroveň ve vztahu k matrixu naší 3D reality). I náš pobyt mezi životy v „časoprostoru“ Země je iluze (virtuální realita) a je součástí tohoto matrixu vyšší úrovně. I zde jsou jednotlivé duše s různými frekvencemi vibrací a tudíž i různými stupni chápání podstaty bytí. Po dobu pobytu v tomto astrálním světě jsou také duše v různých „pásmech“ odpovídajících jejich vibračnímu vyladění. Po „dobu“ našich inkarnací na Zemi se pohybujeme mezi životy v astrální sféře Země a i zde se účastníme v různých formách hry na vývoj a i zde je otázkou, jak dalece jsme schopni si toto uvědomovat.

Není nic „špatného“ na naší účasti ve hře na vývoj, tak jako není nic „špatného“ na naší účasti v mnoha dalších hrách, ale je „dobré“ pochopit, že vývoj není jediným smyslem života. Je pro nás významné, abychom z vývoje jediný smysl života nečinili a nebyli závislí na výsledcích této hry na vývoj. Obdobně tak, jako si chodíme zahrát hru zvanou tenis nebo šachy a ve velké většině z toho nečiníme jediný smysl života. Ti, kteří tak činí, jsou velmi jednostranní a ostatní je hodnotí jako svým způsobem postižené. Obdobně je možné vnímat jako určitý druh postižení závislost na hře na vývoj.

Ti, kteří učinili jediný smyslem života vývoj, zapomínají na to nejdůležitější – žít. Jejich jediným smyslem života je vývoj v jakékoliv oblasti, a tak vlastně do určité míry neustále žijí v budoucnosti. Jejich cílem je budoucnost a proto nekoncentrují svoji pozornost na přítomnost. Je možné, že právě toto může být jedním z cílů hry na vývoj, protože lidé mají v současné době mnohem více volného času a začali se věnovat i poznání sebe sama a podstaty bytí. Část lidí se nepodařilo vtáhnout do hry na technologický vývoj, a proto se objevilo mnoho forem různých sebevzdělávacích programů, které při nesprávném pochopení (což je jev velmi častý), vedou k závislosti na duchovním vývoji a jeho výsledcích a v mnoha případech k odtržení od skutečného života. Průvodním jevem pak bývá i pocit nadřazenosti, nárůst ega a často i zhoršené osobní vztahy s okolím a blízkými.

Přírodní národy, jako jsou například Indiáni, nemají problém s tím, že by smyslem jejich života byla hra na vývoj. Oni také tento náš smysl pro hru na vývoj nechápou. Oni mu nerozumí. Ovšem ani my, jakožto příslušníci tak zvané západní civilizace nechápeme, jak nějaká společnost může nemít za smysl života vývoj. Vzhledem k tomu, že to nechápeme, snažíme se je o smyslu této hry přesvědčit a bohužel často úspěšně.

Nelze zapomínat, že podstatná část lidstva nehraje hru na vývoj, ale hrají jiné hry. Například hru na přežití. Ale naše západní civilizace je v této době dominantní, udává tón a do značné míry se snaží své hry vnutit i ostatním, k čemuž používá mnoha rozmanitých prostředků. Jedním z nich je šíření víry, že technologický vývoj je cesta ke štěstí.

K chápání tohoto postoje přírodních národů se vážou dva vtipy.

1. Co je to socialismus v Československu? Socialismus je složitá cesta od kapitalismu ke kapitalismu.

Zde si dovolím malou vsuvku uvést řečnickou otázkou. Byl reálný socialismus pro nás jen zdržením na cestě, nebo pro nás měl i jiný výchovný význam? Dokázali bychom plně chápat v dnešní době (tak jak již část lidí chápe) při současné krizi kapitalismu, že změna systému má smysl jen pokud dojde i ke změně vědomí lidí, a že se starými lidmi nový systém nemůže úspěšně fungovat?

2. V jakési jihoamerické republice leží na břehu moře rybář na sluníčku a opaluje se. Americký turista se ho ptá, proč nechytá ryby, protože kdyby jich nachytal víc, mohl by si koupit druhou loďku. Rybář se ptá a proč by to měl dělat. Turista odpoví, aby si mohl koupit další loďky a případně zaměstnat lidi. Rybář se znovu ptá, proč by to měl dělat. Turista odpoví, aby za něj mohli pracovat lidi a on mohl odpočívat a opalovat se na slunci. Rybář na to odpoví, ale to právě dělám.

Na tom, že socialismus je složitá cesta od kapitalismu ke kapitalismu je možno spatřit určité podobenství s našimi před-životy, životy a po-životy. Představme si, že jsme v tak zvaném bardu, tj. mezi životy. Zde pro nás není problém telepatie, telekineze, teleportace, materializace, levitace apod. Poté se někteří z nás v rámci jedné inkarnace celý život snaží, aby usilovnou prací na sobě dosáhli některé z těchto schopností a pokud se jim to byť částečně podaří, jsou na to patřičně hrdí a mají pocit, že v životě něčeho dosáhli. Poté umřeme a zcela nezávisle na tom, jak jsme na získání těchto schopností během života pracovali, tyto schopnosti opět všichni v bardu máme.

Jeví se i v tomto případě takovýto vývoj jako „smysluplný“ účel života?

Podstatou problému našeho nepřesného chápání vývoje je naše vnímání času jako lineární veličiny. Nemohu se ubránit, abych zde neuvedl jednu větu, kterou jsem objevil na Wikipedii při pojednání o čase jako veličině: „Čas si plyne pořád, jak chce.“ J.

Protože čas vnímáme jako lineární, vnímáme i vývoj jako lineární. Čas však svoji podstatou není lineární, ale má spíše cyklický charakter. Přesnější model času je tvar spirály, což znamená, že se po určité době vrací do přibližně stejného bodu, i když trochu někde jinde. Slovo jinde (ne výše) jsem použil z toho důvodu, že obvykle si spirálu jako model vývoje představujeme jako vertikálně orientovanou, která se stáčí vzhůru s tím, že po spirále stoupáme. Je však možné si představit i spirálu, která je orientována i horizontálně a potom se dá říct, že po absolvování jedné otočky spirály nejsme výše, ale někde trochu jinde. Představa, že jsme více vpravo nebo vlevo by v někom mohla probouzet v těchto souvislostech nežádoucí asociace J.

Ještě přesnější představa vývoje je spirála, která se skládá ze spirály, která se skládá ze spirály, která se skládá…

(Kdyby se někomu ze čtenářů podařilo v některém konstrukčním programu toto vymodelovat, byl bych rád, kdyby se mi mohl ozvat. Stačila by pro názornost spirála složená ze spirály)

Jedná se o mnoho (možná i nekonečně mnoho) cyklů různých velikostí. Nekonečně mnoho z toho důvodu, že naše představivost umožňuje dělení času na stále menší a menší úseky, ale na druhé straně i násobení na stále větší a větší úseky.

Na rozdíl od prostorových dimenzí, které můžeme vnímat promítnuté do hmoty, čas není vnímatelný žádným z našich pěti smyslů. Nelze zaměňovat čas s měřením času, které již jsme schopni vnímat našimi smysly.

Naše představa lineárního času vzniká z naší omezené schopnosti vnímat „zakřivení času“ dlouhých časových úseků. Pokud kráčíme po kružnici s dostatečně velkým poloměrem, máme pocit, že kráčíme rovně a zakřivení naší dráhy ani nejsme schopni vnímat. Tímto „optickým klamem“ vzniká náš pocit (dojem) linearity času. Jsme schopni vnímat pouze krátké cykly jako je například rok či den. Je to do značné míry dáno i krátkostí našeho lidského života i krátkostí existence naší civilizace. Staré civilizace jako např. Mayové pojímali čas jako cyklický, což je pravděpodobně dáno tím, že „viděli“ (ať už si za tím představíme cokoliv) podstatně dále do minulosti než my a díky tomu byli schopni vnímat i velké časové cykly.

Cykličnost času je možno zahlédnout i v nám známé či tušené historii lidstva, kdy jsou časové cykly zcela zřetelné a je tam možno vnímat i jejich vazby na astronomické cykly.

Další zajímavým podobenstvím pro chápání otázky smysluplnosti hry na vývoj jsou mnou již několikráte vzpomínané počítačové on-line hry simulující běžný život. Do hry vstupujme a vybíráme si avatara a vybíráme pro něj jméno, fyzické a psychické vlastnosti a pak s ním hrajeme hru na život. Nyní si představme, že jediným či hlavním smyslem této hry by byl vývoj avatara, tak aby dosáhl jiných, lepších fyzických či psychických vlastností než jsme si zvolili. Přitom jsme si tyto vlastnosti mohli zvolit již na samém počátku této hry. Nemohu mluvit za všechny ani za většinu hráčů, ale předpokládám, že většina si vybírá avatara, který má odlišné vlastnosti od vlastností hráče (čímž může být a často bývá i jiné pohlaví a jiný věk), aby si prostě vyzkoušeli něco jiného. Hráči většinou touží zažívat něco jiného, než zažívají v životě.

V této souvislosti se mi zdá, že by mohlo být zajímavé pro hlubinné zkoumání sebe sama, jít si zahrát on-line hru simulující běžný život a zvolit si avatara, jehož všechny vlastnosti se co nejvíce podobají vlastnostem hráče, což ale vyžaduje vysokou míru sebereflexe a upřímnosti. Poté se v této hře chovat zcela dle svých myšlenek (jindy i pečlivě ukrývaných) a ne se chovat podle toho, co si přejeme, aby si o nás lidé mysleli. Díky tomu je možné pozorovat, jak se k nám lidé „inkarnovaní“ do avatarů chovají, čímž bychom měli získat podstatně úplnější a pravdivější obraz o sobě, než nám umožňuje náš „reálný“ život. Lidé skrytí pod anonymitou svých avatarů, se k nám také budou chovat bez běžných omezení a zábran většinou daných obavou, co si o nich ostatní pomyslí a jak je budou hodnotit. Byla by to zajímavá psychologická studie, ze které bychom se dozvěděli možná i něco více než by nám bylo milé.

Aby nedošlo k nedorozumění, smyslem tohoto článku v žádném případě není vzbuzovat v komkoliv dojem, že je zbytečné na sobě pracovat a nějak se vyvíjet. Účelem je snaha ozřejmit, že jediným smyslem života nemusí být a není vývoj. Pokud se člověk stane závislým na výsledcích hry na vývoj, což se bohužel stává často, tak tato závislost jako každá jiná jeho vývoj omezuje. Důležité při hře na vývoj je uvědomit si, že se jedná o hru a nezapomínat na to, proč jsme zde, nezapomínat žít.

Přestože si to neuvědomujeme, hry na vývoj se účastníme téměř všichni. I když je to třeba „jen“ hra na technologický vývoj. Lepší televize, auto, počítač, vybavení domácnosti – tím vším se většina z nás účastní této hry. Tím nechci říct, že technologický vývoj sám o sobě je něco negativního. Negativní je závislost naší společnosti na výsledcích této hry na vývoj (v daném případě zejména technologický). Jsou lidé, kteří jen díky své závislosti na této hře musí mít stále nejnovější výkřiky techniky.

Samozřejmě, že tato hra přináší i jiné negativní důsledky pro společnost. Nedávno jsem zažil, jak s vysávacím traktůrkem na listí jistý „hráč“ na prostoru 20 x 20 m prováděl asi dvě hodiny úklid spojený s velkou hlučností stroje a nepochybně i velkou spotřebou benzínu či nafty a tomu odpovídajícím zápachem. Manželka odhadla, že by to shrabala ručně tak za půl hodiny. Když ale ona ho ta hra tak bavila. Foukal ještě silný vítr, který vždy shodil a přivál nové a nové listí, takže se mohl na stejné místo vrátit několikrát.

Tato naše tak zvaná západní společnost je posedlá myšlenkou vývoje. Myšlenka udržitelného rozvoje je v programech vlád většiny zemí. Hra na vývoj je jeden ze systémů ovládání lidí. Součástí tohoto systému je neustálá koncentrace na budoucnost, na dosažení jakéhosi lepšího stavu někde v budoucnosti a tím i odpoutání od koncentrace na přítomnost. Lidská pozornost je poutána vidinou dosažení něčeho v budoucnosti, což zároveň vytváří v lidech pocit nedostatečnosti v přítomnosti, což umožňuje lidi lépe ovládat a manipulovat nabídkou dosažení nějakého zlepšení. To platí jak pro technologický, tak i pro duchovní vývoj. Bylo by naivní si myslet, že lidé nejsou manipulováni a často i zneužíváni (nejen finančně) vizemi výsledků duchovního vývoje. Přitom škála nabídky v této oblasti je dnes nejméně tak široká jako v oblasti technologického vývoje.

Indiáni, kteří jsou nám občas dáváni za vzor harmonického života v souladu se zemí a přírodou, nepodléhají této hře na vývoj a nechápou její smysl. Indiáni nepotřebovali hru na vývoj. Oni přece byli dokonalí a byli na to hrdí. Proč by se měli vyvíjet.

Myslím, že ani delfíni, kteří jsou některými lidmi považováni za vyšší bytosti, než jsme my, podle všech našich znalostí o nich, nehrají žádnou hru na vývoj (určitě ne technologický).

Podobný nesoulad v chápání smyslu hry na vývoj, jako lze pozorovat mezi původními Indiány a bílými obyvateli Ameriky, je možno vidět i u nás, kde tento nesoulad panuje mezi Čechy a Rómy. Je tu však určitý rozdíl spočívající v tom, kdo byl původní obyvatel a kdo nově příchozí. Zřejmě by se našlo těch rozdílů i více, ale to není předmětem tohoto článku.

Objevila se nová zajímavá informace, která spočívá v tom, že po-transformační vývoj (možná přesněji stav) bude pro nás všechny určitým (a pro některé dost velkým) šokem srovnatelným s tak zvaným poúrazovým šokem, protože vše bude zcela jinak, než si dnes dokážeme představit. Jednou z možností je právě to, že skončí hra na vývoj, což si asi dokáže představit málokdo z nás. Tedy pro některé už to takový šok nebude, protože již tuto informaci tímto článkem obdrželi J.

Čas se zrychluje, zintenzivňují se změny a ty opravdu podstatné se blíží

08.12.2010

Každý máme svůj mikrosvět, který vnímáme jako obraz skutečného světa, a jsme proto většinou ochotni tvrdit, že to, co vnímáme my, je ten jediný skutečný obraz světa a ti ostatní mají zkreslené vidění či vnímání. Jako vždy upozorňuji, že to, o čem píšu, je popis mého mikrosvěta, a že jsem si vědom, že nemusí a také neodpovídá vnímání světa ostatními lidmi a také jsem si jist, že ani nemůže vzhledem k mým omezeným schopnostem věrně skutečnost zobrazovat. Jedinou otázkou je míra zkreslení.

V současnosti námi vnímaná realita je dle mého názoru barvitější a její námi vnímaný obraz je kontrastnější, než jak tomu bylo například před dvaceti či třiceti lety. Myslím, že je to dáno dvěma faktory. Jednak bych řekl, že se odehrává mnohem více a zajímavějších skutečností a je o nich (zejména díky internetu) výrazně větší informovanost a jednak se zvýšila ostrost našeho vnímání. Mnohem více lidí než dříve již nepodléhá davové manipulaci, kterou s námi média provádějí víceméně každodenně.

Dochází k polarizaci – slušní se stávají slušnějšími a neslušní se stávají neslušnějšími. To je jev, který probíhá již dlouhodobě. Zdá se však, že se objevily dva nové fenomény. Tak, jak dochází k stále větší akceleraci vývoje situace a začíná být stále zřejmější, že se blíží doba, kdy dojde ke skutečně radikálním změnám, určitá předchozí soudržnost těch méně slušných se začíná rozpadat. Zcela zřetelně je to vidět na úrovni těch druhořadých „mocných“, kteří jsou na očích veřejnosti. Nejen, že se začínají dělit podstatně více než dříve na zájmové skupiny, ale mnozí již také začínají jednat na vlastní pěst, zejména v oblasti zajištění budoucnosti vlastní a blízkých. Osobně jsem toho názoru (ale nemám pro to žádný důkaz), že se toto začíná odehrávat i na těch úrovních vyšších až nejvyšších. Při podrobnějším pozorování některých jednotlivců se dá vysledovat u těch mírně či méně neslušných i jeden zajímavý úkaz. Někteří z nich začínají pochybovat, zda stojí na té správné straně barikády, nebo by se to také dalo vyjádřit tak, že jim jejich neslušnost začíná vadit. Obzvláště se jim přestává líbit směr vývoje a předpokládané konce či cíle, na jejichž prosazování se spoluprací s těmi hodně neslušnými podílejí.

Dříve tak relativně homogenní skupina se začíná neúprosně drolit.

Tak, jak se nezadržitelně blíží doba, kdy dojde zcela nepochybně k podstatným změnám, začíná docházet k tomu, že i přes neustálé (a dle mého názoru zbytečné) vnitřní konflikty se skupina slušných lidí začíná aktivizovat a spojovat.

Naopak v opačné skupině na té nižší úrovni začíná boj každého s každým (také by se to dalo možná nazvat – zachraň se, kdo můžeš, na rozdíl od předchozího – urvi, co můžeš). Myslím, že je dobré si uvědomit, že v této kategorii tak zvaně neslušných lidí, je velká část, která je (co se týče informovanosti o tom, co se skutečně děje) v obraze přibližně stejně jako většina obyvatel, tj. věří tomu, co se dozvědí z oficiálních médií.

Povědomí o tom, že dojde k zásadním změnám, je v obou skupinách poměrně velké. Naštěstí (ale myslím, že i logicky vzhledem k základní orientaci skupiny) ve skupině slušných to probouzí tendence ke spojování a ke kooperaci, zatímco ve skupině neslušných (a rovněž bych řekl, že logicky) to probouzí tendence k zesílení konkurenčního boje. Obecně by se dalo říct, že současná doba zesiluje tendence ve společnosti a v nás obsažené. Polarizace je toho dokladem.

Dle mého názoru dochází sice k pomalému, ale zároveň zřetelnému oslabování informačního embarga. I když pro tyto účely pominu alternativní internetová média (přiznám se, že momentálně žádná jiná alternativní média než internetová mě nenapadají), začínají se objevovat první vlaštovky signalizující, že se něco mění. Zjevná porušení disciplíny jsou sice trestána a nepatřičné informace likvidovány (někdy i s autory). Často rychle, ale někdy to mašinérii přece jen nějaký čas zabere. Kromě toho však jsou hledány a nacházeny možnosti, které zveřejňování nežádoucích informací činí „přípustnou formou“.

Jednou z takových cest jsou informace o konspiračních teoriích a jiných nevhodných názorech, které jsou sice opatřeny patřičným „na pravou míru“ uvádějícím komentářem, ale v každém případě se mezi lidi dostávají sdělení o existenci jiných než oficiálních variant výkladu některých událostí či jevů. Obzvláště je-li takový vysvětlující komentář opřen o výběr sice oficiálních, ale patřičně neobratných či nevhodných argumentů, což nebývá velký problém.

V poslední době se navíc stává častějším jevem, že si pusu na špacír pustí někdo z establishmentu, dokonce sem tam i nějaký president. Budiž nám „ke cti“, že čelným představitelem „nevhodných“ výroků a tím i představitelem rebelů je jakousi hrou náhod zrovna náš mnoha lidmi uznávaný a ještě více lidmi nenáviděný Václav Klaus.

Nepřehlédnutelné jsou i projevy Nigela Farage v europarlamentu a nyní zejména informace z Wikileaks, i když k těm je nutno přistupovat se značnou dávkou opatrnosti. Minimálně je „zajímavé“, že o Izraeli jsou k dispozici jen samé „dobré zprávy“, a že zakladatel přes vše, co již uveřejnil a chystá se uveřejnit (informace z jedné americké banky), se stále těší dobrému zdraví.

Přes některé pochybnosti jsou toto povzbuzující zprávy a je možné předpokládat, že jsou pouhou předzvěstí věcí příštích.

Jsem si vědom, že je to stále ještě jen velmi mírný náznak smršti, která nás čeká, ale podívejme se na dnešní situaci pod zorným úhlem doby například před pěti či deseti léty. Myslím, že není možné nevidět, že někteří lidé na příslušných místech již začínají odmítat hrát tu hru, ve které normální běžný člověk je jen číslicí ve statistice něčích zisků a jediné, co je na člověku zajímavé, je číselné vyjádření jeho přínosu a zda je před číslicí kladné či záporné znaménko. Jak jsem již uvedl výše i některým méně neslušným se začíná zdát neslušnost těch hodně neslušných jako příliš velká a začíná se v nich probouzet svědomí. Obzvláště, když začínají chápat, že i oni již nyní pravděpodobně nejsou a zcela určitě nebudou ničím jiným než takovouto číslicí, pokud se situace bude vyvíjet podle plánu těch nejneslušnějších. A to ještě za optimistického předpokladu, že vůbec budou. Nemálo lidí souhlasí s redukcí počtu obyvatel Země samozřejmě s podmínkou, že tato redukce se nebude týkat jejich osoby a osob blízkých.

Pozorované změny se nám mohou zdát příliš drobnými a pomalými, ale je potřeba si uvědomit, pod jakým zorným úhlem to takto hodnotíme. Množství a intenzita změn, ke kterým došlo v uplynulých dvou letech ve společnosti a v názorech lidí, by si před dvaceti, třiceti lety vyžádalo dvacet let a před sto lety dvě stě let. Stačí pohled do internetových diskuzí, které sice nejsou obrazem mínění celé společnosti, ale přece jen jsou poměrně významným ukazatelem. Politikům a médiím už nevěří téměř nikdo, na čemž má zásluhu nejen objektivní stav, ale i podstatná změna v nazírání na tento stav.

Byla by zajímavá studie (ale zřejmě neproveditelná), která by byla schopna objektivně porovnat, kolik procent obyvatel u nás si po dvaceti letech reálného socialismu myslelo, že socialismus je optimálním (ideálním) systémem a kolik procent lidí si dnes po dvaceti letech reálného kapitalismu u nás myslí něco takového o kapitalismu. Mám takový pocit, že by to vyznělo ve prospěch socialismu a nemyslím, že by to bylo vzhledem k větší schopnosti socialistických médií manipulovat lidmi. Naopak si myslím, že dnešní média manipulují daleko sofistikovaněji.

Dalším jevem, který považuji pro dnešní dobu za velmi zajímavý a určitým způsobem charakteristický, je ten, že někteří jedinci se přestávají přetvařovat. Začínají odpadávat jejich ještě do nedávna pečlivě budované a udržované mimikry. Lidé se začínají ukazovat takoví, jací skutečně jsou a soudím, že tento jev bude stále zřetelnější. Důležitá otázka zní – proč tak činí?

Nabízí se dokonce několik variant odpovědí. Je možné, že někteří jsou již unaveni neustálým dlouhodobým přetvařováním, což nutně poznamenává jejich „herecký“ výkon. Jiní prostě nemají takový talent a v nynější stresové době je jejich herecké (ne)umění snáze rozpoznatelné.

No a pak je tu speciální a zvlášť významná kategorie (jejíž čelné představitele snad ani není nutno jmenovat), a to jsou ti, kteří jsou přesvědčeni, že se již blíží konec hry (dle jejich názoru po ně vítězný) a již nevidí žádný důvod k přetvářce a bezostyšně se nám vysmívají „v přímém přenosu“. Nepochybně tito lidé vědí více než běžný občan, ale otázkou zůstává, zda i jejich informace jsou skutečně úplné a jejich popis současné situace a předpoklad situace budoucí se pravdě alespoň blíží. Jsem přesvědčen, že nikoliv. Minimálně velká většina žije v iluzi o své roli v systému, k jehož realizaci napomáhají. Neuvědomují si, že jejich víceméně parazitický způsob života nebude přínosem ani pro nový (ať už jakýkoliv) systém.

Jsem si vědom, že zrychlování času a zrychlování změn je jevem relativním. Máme ztíženou situaci to takto vnímat, protože jsme účastníky děje a chybí nám proto patřičný odstup či nadhled. Otázkou je i to, zda jsme schopni si „vzpomenout“, jak jsme vnímali rychlost času například před dvaceti lety. Dalším aspektem této relativity je také otázka úhlu pohledu. Jsou zde ti, kteří se už nemohou dočkat přepokládaných změn a těm běží čas relativně pomalu, a pak ti, kteří se změn obávají, a těm čas ubíhá naopak rychle. Je to obdobné jako když běží důležitý fotbalový zápas, stav je 1 : 0 a zbývá pět minut do konce, tak čas ubíhá různým pozorovatelům odlišně. Těm, kteří fandí mužstvu, které vede, čas ubíhá velmi pomalu a těm, kteří fandí mužstvu, které prohrává, čas ubíhá strašně rychle.

Když už jsme u těch sportovních podobenství, tak je všeobecně známé, že je daleko jednodušší bořit (bránit zuby nehty změně stavu) než tvořit, což se samozřejmě netýká jen fotbalu či jiných druhů sportu. V této souvislosti se dostávám ke svému oblíbenému tématu, kterým je dle mého názoru téměř totální absence pozitivních vizí budoucnosti. Tento nejen můj názor se setkává poměrně často s nesouhlasem, a to zejména ze strany těch (a není jich málo), kteří považují současný systém za vrchol toho, čeho je lidská společnost schopna. Omlouvám se předem všem, kteří nebudou schopni tuto myšlenku vstřebat, ale navrhované kosmetické úpravy současného systému (ještě ke všemu ve velké většině nerealizovatelné bez souhlasu vládnoucí garnitury a tím pádem absolutně nerealizovatelné) nepovažuji za pozitivní vizi budoucnosti.

Zato těmi negativními je zasycen nejen internet, ale i mainstreamová média. Ani nemá smysl je zde zmiňovat, protože je všichni známe.

Proč chybí pozitivní vize budoucnosti? Důvodů je více a některé z nich se pokusím uvést a objasnit.

Lidé většinou velmi dobře vědí, co nechtějí, ale málokdy mají komplexnější představu o tom, co by chtěli.

Velká většina nepředpokládá to nejpodstatnější, a to je změna těch, kteří budou jakýkoliv nový systém realizovat, a to je lidí. Tím se dostávají do slepé uličky, protože jakýkoliv sebelepší systém narazí na problém, že pokud jej budou realizovat „dnešní lidé“, dojde zřejmě zákonitě k jeho deformaci a zneužití ve prospěch pouze malé části lidí tak, jak se to doposud stalo vždy ve známých dějinách.

Jakýkoliv pokus o systém, jehož cílem je spravedlivější rozdělování nejen finančních prostředků, je bez dalšího zkoumání označen za komunismus a jeho autor v lepším případě za soudruha, v horším za bolševika. Například k diskuzi na http://ekonomickareforma.ning.com

(kde se jedná právě jen o kosmetickou úpravu systému) jsem se si přečetl i toto vyjádření “Dejte už s tím fašisticko-komunistickým hybridem prosím pokoj!”

Dalším oblíbeným argumentem je, že to už tu bylo, a že se to neosvědčilo. Když pominu to, že reálný socialismus neměl s komunismem nic společného a i ten byl spíše parodie na socialismus než socialismus, tak jsem přesvědčen, že ne každý systém, který není založen na volném trhu, musí být komunismem. Osobně si myslím, že myšlenka komunismu založená na vědeckém materialismu (opomíjející zcela duchovní stránku) a realizovaná tak jak byla realizovaná a kým byla realizovaná zrovna v Rusku, tj. v zemi, kde pro to byly nejméně vhodné podmínky, nebyla náhodnou hrou osudu, ale měla za úkol splnit více cílů. Jedním z nich je ten, aby v době, kdy společnost začne pochybovat o kapitalismu jako o nejlepším možném systému, byla jakákoliv myšlenka na spravedlivější uspořádání společnosti snadno smetena se stolu s tím, že to už tu bylo a víme, jaké byly výsledky.

Přes všechny výše uvedené důvody, které vytváření pozitivních vizí ztěžují, jsem přesvědčen, že je potřeba tyto vize vytvářet a pracovat na nich. Co však považuji za podstatné je to, aby základní princip současného systému, tj. konkurence, byl nahrazen principem kooperace v systému novém.

Rozloučení s temnými silami – otevřený dopis

08.12.2010

Ve všech svých textech nějakým způsobem obnažuji své nitro, ale tak ostentativně, jako je tomu v tomto článku, jsem to ještě neučinil. Rozdíl mezi mnou a stovkami ostatních lidí, kteří také obnažují svá nitra, spočívá v tom, že mě to snad (byl bych nerad, aby slůvko „snad“ bylo chápáno jako nelogičnost právě čteného textu, ale chápejte ho jako optimistický pohled na budoucnost v době psaní textu) někdo uveřejní. Jedná se opravdu čistě o moji výpověď, a pokud by někdo uvažoval o tom mě následovat, činí tak na vlastní odpovědnost a nebezpečí.

Po zralé úvaze jsem se rozhodl napsat dopis na rozloučenou. Nemusíte se obávat či někteří radovat, zatím se nechystám rozloučit se životem, i když člověk nikdy neví, ale můj dopis je o loučení s temnými silami. Je to čistě moje loučení, loučení s mými temnými silami. Vím, že termín „mé temné síly“ je poněkud problematický a poněkud vlastnický a určitě se najdou lidé, kteří s tím nebudou souhlasit, ale jedná se můj subjektivní vztah k nim a slůvkem „mé“ nemyslím nic čistě výlučného. Například, když řeknu „má vlast“, tak se také nepovažuji za výlučného vlastníka naší společné země. Pod pojmem temné síly rozumím komplex různorodých bytostí hmotných i nehmotných.

Sice upřímně pochybuji, že adresáti mého dopisu si jej někdy přečtou, ale myslím, že to je u otevřených dopisů celkem běžná praxe, že je víceméně určen někomu jinému, než komu je adresován. V tomto případě může být i více důvodů. Jedním z nich je velká pravděpodobnost, že médium, ve kterém bude dopis uveřejněn, adresáti mého dopisu vůbec nečtou. Druhým důvodem může být také ta možnost, že i kdyby přece jen nějakou shodou náhod jejich zrak na tomto textu ulpěl, tak se nedovtípí, že adresáty jsou právě oni. Není běžnou lidskou vlastností vnímat sám sebe jako temnou sílu, obzvláště když toto označení je jako ostatně každé hodnocení velmi relativní a je víceméně dáno úhlem pohledu hodnotitele.

Aby nedošlo ke zbytečnému nedorozumění a pochybnostem o zbytnělosti mého ega, upozorňuji, že dopis je nutno chápat jako nadsázku a jeho poselstvím rozhodně není informace o mě a mnou dosaženém stupni poznání či bytí.

Mé temné síly

Zde

PSČ 000 01

Svět

Mé drahé temné síly,

Na úvod svého dopisu na rozloučenou považuji za svou povinnost vůči sobě samému vám sdělit, že vás mám rád a za vše vám děkuji.

Mám vás rád, protože jste součástí mého světa. Bez vás by nebyly ani světlé síly a dokonce by bez vás neexistoval ani tento polaritní svět. A já mám svět, takový jaký je, rád. Ostatně kdyby neexistoval tento svět, neexistoval bych ani já a z mého velmi omezeného úhlu pohledu se mi zdá, že by to byla škoda. Minimálně pro mě.

Děkuji vám za vše, co jste pro mě učinily. Kdyby vás nebylo, nikdy bych nepoznal sám sebe. Neobjevil bych v sobě své temné stránky, které s vámi tak krásně rezonovaly, a které jsem před sebou tak pečlivě ukrýval. Jak bych mohl pochopit, kdo a co jsem a kdo a co nejsem, kdybyste mně nenastavovaly zrcadlo, ve kterém bych se mohl zhlédnout. I díky vám jsem mohl projít svým relativním vývojem, zahrát si hru na vývoj a mnoho dalších her a mnoho s tím souvisejících rolí. Jaké bych tak asi mohl hrát role v oslepujícím jasu výlučné existence světlých sil? Opravdu vám za to vše ze srdce děkuji.

Jistě vás napadne otázka, proč po takovém „vyznání lásky a díků“ dopis na rozloučenou? Tato otázka je zcela na místě a rád vám na ni odpovím. Opravdu vás mám rád a v žádném případě se vás nechystám spalovat září své lásky ani jinak s vámi bojovat či vás zničit a dokonce ani vám tím vyhrožovat. Jak bych mohl něco takového činit vůči těm, které mám rád?

Ne, důvod je zcela jiný. Prostě jsem ukončil jednu fázi poznání a vaši pomoc již nepotřebuji. Naše symbióza byla oboustranně vyhovující a prospěšná. Někteří lidé označují váš způsob získávání energie jako parazitický a přiznám se, že i já tento výraz v této souvislosti občas užívám, ale slovo symbióza je pro náš vztah z určitého zorného úhlu výstižnější. Vy jste mě učily a umožňovaly poznání a já vám na oplátku posílal svoji energii. Energii strachu, nenávisti, agrese a mnoho dalších forem energie, které máte tak rády a které vám tak chutnají.

Dále už vám energii posílat nebudu, a pokud přece jen, tak pouze velmi omezeně a v takové míře, která by rozhodně nestačila uspokojovat vaše nemalé energetické potřeby. Loučím se s vámi právě proto už nyní, protože vás mám rád.

Najděte si nového hostitele, nového symbionta včas, dokud jste ještě při síle, dokud ještě nejste zesláblé dlouhodobým hladověním. Víte přece zrovna tak jako já, že vyhledání a uchycení se na novém hostiteli vyžaduje poměrně dost energie. Odejděte ve vlastním zájmu co nejdříve, dokud té energie ještě máte dostatek. V našem vesmíru či v mnoha dalších vesmírech je tolik vhodných hostitelů, kteří vás s radostí uvítají, aby si i díky vám mohli zahrát své hry na vývoj a na poznání.

Ještě vám dám na cestu jednu dobrou radu. Příliš se nerozhlížejte po novém hostiteli někde v okolí. Lidé se probouzejí a potravy tu pro vás prostě nebude dost. Rozhodně bych vám z tohoto důvodu doporučoval jít někam mimo Zemi. Vždyť náš vesmír je tak ohromný a vesmírů je tolik. Na Zemi jste si přece užily zábavy a potravy dost a dost.

Jednou, až se zcela nasytíte svými hrami na „temné síly“ a pochopíte principy této a dalších her, tak zase na shledanou.

Váš Miroslav Zelenka

Jestliže se vám milí čtenáři podařilo dočíst text až sem, mám pro vás jednu otázku. Nechtěli byste také napsat svůj dopis na rozloučenou? Bojíte se osamění nebo je vám líto se rozloučit s takovými dobrými přáteli?

Povánoční až silvestrovské rozjímání o pohádkách, bájích a společenských systémech

31.12.2010

Vánoce jsou obdobím pohádek (v dané souvislosti mám na mysli televizních), a tak jsem se nechal inspirovat pohádkami k následující úvaze. V poslední době se mnoho článků a diskuzí věnuje velmi aktuálnímu tématu, kterým je vhodnost, případně nevhodnost některého ze známých společenských systémů či úvahám, který systém by byl optimální v současné době nebo dokonce na věky věků. Pokusil jsem se podívat na tuto problematiku z možná poněkud netradičního úhlu pohledu, tedy jaké řešení nám nabízejí pohádky s přihlédnutím také k mýtům, bájím a legendám. Předem upozorňuji, že nejsem stoupencem myšlenky obnovy českého království a jedná se z mé strany pouze o předložení některých postřehů k zamyšlení.

Obecně rozšířeným a přijímaným názorem je, že klasické a lidové pohádky a báje obsahují mnohé, dalo by říct archetypální moudrosti a odrážejí zkušenosti lidstva za mnohá staletí až tisíciletí. Zdůrazňuji – klasické lidové pohádky, protože nemohu nevzpomenout na výrok v nedávné době velmi populárního Hlustvisiháka představovaného Lubomírem Lipským: “To máte ty moderní pohádky jako že tunel si vyšel na procházku a přejely ho povidla.“ Je možné, že při použití obdobných forem výkladu, jako někteří používají například u Nostradamových proroctví, by se dalo dojít k závěru, že se jednalo o předjímání porážky Klause ve volbách Špidlou J. V dalším textu se však budu se snažit o méně extenzivní výklady.

Když se zaměříme na pohádky, mýty, legendy a báje z jediného pohledu, kterým je společenský systém, ve kterém se zjednodušeně řečeno lidé mají dobře a jsou spokojeni, tak dle mého názoru nemůžeme dojít k jinému závěru, že výrazně převažuje osvícený absolutismus. Zvolil jsem opatrně sousloví „výrazně převažuje“, protože samozřejmě neznám zdaleka všechny pohádky a mýty, ale je možné, že neexistuje jiná varianta.

V mnoha pohádkách a mýtech lid vezme spravedlnost do svých rukou a udělá si tu velkou, tu malou revoluci, ale nikdy si nezavede demokracii a nezačne si vládnout sám. Vždy předá moc do rukou moudrého vládce. Pohádky už potom neřeší problémy s nepodařenými potomky. Pokud je řeší, tak na začátku, aby na šťastném konci mohli být tito zlí, neschopní nebo hloupí potomci nahrazeni osvíceným vladařem. Velmi podobné je to i v mýtech a bájích, o kterých ostatně mnoho lidí i vědců soudí, že se jedná o tu více, tu méně zkreslené popisy skutečných událostí, tedy historie. Ostatně i v anketě o nejvýznamnějšího Čecha nevyhrál nikdo jiný než osvícený absolutista císař Karel IV.

Nezdá se vám to zajímavé? Že by se zrovna v této otázce tak uznávaná archetypální moudrost pohádek mýlila? Nebo jsme již ve svém logickém uvažování tak ochromeni neustálým omíláním výhodnosti a jedinečnosti systému zvaného demokracie? Začíná být více věcí, o kterých se již pomalu (ale někdy taky rychle) nesmí nahlas a veřejně pochybovat jako je například demokracie, volný trh nebo kapitalismus, aniž by člověk byl označen minimálně za slabomyslného. To v případě, že je dobrovolně nezávislý. Pokud je závislý zejména pracovně či finančně, je pravděpodobné, že se stane nezávislým nedobrovolně.

Označení socialismus či kapitalismus s lidskou tváří dává ještě jakýsi smysl, ale demokracie čili vláda lidu s lidskou tváří je asi tak na úrovni pojmu lidová demokracie.

Pokud se soustředíme jen na historii (a klidně můžeme vycházet z té školské, o které už je mnoho důkazů, že hlásá minimálně zkreslené popisy dějin, ne-li přímo bludy), najdeme v lidských dějinách období, kdy demokracie ve své učebnicové podobě někde fungovala delší dobu pro větší územní celek? Osobně si myslím, že v nám známých dějinách nic takového nenalezneme a dle nejen mého názoru nelze v této souvislosti uvažovat ani o řeckých městských státech. Minimálně z toho důvodu, že dost podstatná část lidu (otroci) se rozhodně na vládě nepodílela. Tito lidé neměli ani právní subjektivitu.

Nejen v systému zvaném demokracie je nejdůležitější, aby se na rozhodující funkce dostali lidé, kteří jsou nejmoudřejší, manažersky nejschopnější a nejmorálnější, ale z principu funkce demokracie v naší společnosti plyne, že takovíto lidé se tam prostě dostat nemohou. To, co považuji za významné v poslední větě, je sousloví „naší společnosti“, protože tato společnost je tvořena konkrétními lidmi s jejich konkrétními charakterovými vlastnostmi a ač nerad, musím napsat s jejich konkrétními charakterovými vadami. Jací lidé se tam skutečně dostávají a jakými mechanismy (a řekněme si zcela otevřeně, že ve všech demokraciích, nejen v té naší a té, která je nám dávána nejvíce za vzor) bylo již mnohokráte popsáno a nakonec máme možnost to sledovat i na vlastní oči.

Netvrdím, že přináším něco zcela nového, možná s výjimkou upozornění na to, že tyto myšlenky jsou obsaženy již dávno v lidové moudrosti pohádek. Je tu však jedno velké ALE při upřednostňování osvíceného absolutismu v porovnávání s demokracií, a tím je jen a pouze jedna věc, a to: jak zajistit osvícenost absolutismu? Všechny -ismy začínají a končí a jejich úspěšná funkčnost závisí na nejdůležitějším faktoru, kterým jsou lidé. Výhodou absolutismu je to, že osvícených pro relativně dobrou funkci systému nemusí být v porovnání s demokracií mnoho. Na druhé straně velkou nevýhodou absolutismu v porovnání s demokracií je to, že pro občas strašlivé následky neosvíceného absolutismu stačí někdy i jedinec. Příklady z dějin jsou dostatečně dobře známy.

Má tento problém vůbec nějaké řešení? Nastínit problémy včetně nemožnosti jejich řešení (s výjimkou zásahu boha či mimozemšťanů) je jakousi soudobou módní záležitostí, i když si troufám odhadovat, že v mnohých případech i cílenou. Mou drobnou výhodou při nástinu řešení je to, že jsem začal v říši pohádek a bájí, a díky tomu se do ní mohu pro východisko i vrátit. Další výhodou je rovněž to, že jsem předem vzal vítr z plachet těm, kteří by chtěli argumentovat proti některým navrhovaným řešením tím, že jsou z říše pohádek a bájí, když to sám uvádím.

Společnost, která by měla dobře fungovat ke spokojenosti velké většiny lidí, by měla být vyvážená a harmonická. V harmonii by měly být složky, které se jeví zdánlivě jako protichůdné. Z nejvýznamnějších uvádím složky duchovní a materiální a ženskou a mužskou složku. Ze staročeských bájí je nám známa báj o Přemyslovi a Libuši, kde právě tato archetypální rovnováha a harmonie byla dodržena. Z báje vyplývá, že oba byli bráni jako rovnocenní partneři, kde kněžna Libuše zastupovala duchovní ženskou složku, a vladař Přemysl zastupoval materiální mužskou složku. To, co považuji za velmi důležité, je to, že kněžna (podle mnohých výkladů spíše kněžka a myslím, že je jistý podstatný rozdíl ve významu těchto dvou slov) Libuše vybírala vladaře Přemysla. Kdo jiný mohl nejlépe vybrat osvíceného vladaře pro českou zem než dle bájí jasnovidností nadaná Libuše?

Z pohledu mých skrovných znalostí historie i bájí a jejich výkladů se zdá, že přestože je obtížné určit přesnější období, kdy v Čechách vládla kněžka Libuše s vladařem Přemyslem, jedná se o období, které je naší době nejblíže v porovnání s jinými obdobnými stavy známými rovněž spíše z bájí než z historie. Takže my Češi to ještě máme jaksi v genech a máme proto největší předpoklady pro opětovné zavedení tohoto harmonického systému moci.

Z informačních zdrojů, které jsou ještě problematičtější a bájnější (také se jedná o mnohem vzdálenější minulost) než staročeské báje, se nám dostává informace o tom, že v tak zvaném zlatém věku Atlantidy bylo toto uspořádání nejvyšších funkcí v určitém územním útvaru rovněž dodržováno, i když se nejednalo o manžele. Nejvyššími funkcemi byl vladař a kněžka. Kněžka byla pro tuto funkci vybírána již v útlém věku a dlouhou dobu procházela výchovou a výcvikem zakončeným zasvěcením či iniciací. Po uvedení do funkce pak měla ve své oblasti významné pravomoci, z nichž jednou byla právě účast na volbě či potvrzení vladaře.

Ostatně není nutno chodit ani tak daleko do historie, abychom našli určitá podobenství.
Systém náčelník a šaman je systém, který byl a v mnoha případech ještě je dlouhodobě a úspěšně praktikován na mnoha místech na Zemi. Bohužel vzhledem k více vlivům došlo k deformaci dvojího druhu.

Téměř, ne-li zcela, došlo k vyloučení ženské složky a ženských energií a šamany či duchovními se stali takřka výlučně muži, čímž byla významně narušena harmonie ženské a mužské energie ve společnosti. Následkem pak byla a je jednoznačná převaha mužských energií a s tím související mocenské pojetí ovládání společnosti, z čehož pramení i neustálé boje a války. Ve středověku a v raném novověku byla tato disharmonie udržována mimo jiné tak, že jasnovidní mužové zastávali na dvoře králů významné funkce astrologů a mágů, zatímco jasnovidné ženy byly upalovány jako čarodějnice.

Druhá forma deformace, na níž se první pravděpodobně výrazně podílí, je ta, že duchovní složku (šamanství) si přivlastnily církve, což jsou organizace, jimž jde ve velké většině případů zejména o moc a peníze a „duchovnost“ je do značné míry prostředkem k tomuto cíli nebo maximálně vedlejším produktem. Na rozdíl od skutečných šamanů se na rozhodující místa v církvích dostávají lidé naprosto odlišným způsobem, který je mnohem více podobný politickému boji než dlouholetému výcviku a zasvěcení šamanů.

Některé systémy dokonce funkci náčelníka a šamana spojily a vykonávají ji samozřejmě zase jen muži (např. dalajláma). Jedná se opět o výrazné narušení harmonie a přes všechny pozitivní informace o tibetském systému, kterými jsme opět účelově zahrnováni, pochybuji, že by většina z nás, a zejména ženy, v takovém systému chtěla žít.

Obě uvedené deformace jsou součástí lidských dějin již po tisíciletí a je zajímavé sledovat, jaká zdůvodnění si pro to jednotlivé civilizace zvolily. Většinou logicky s odvoláním na nejvyšší instanci, na boha. Ostatně bůh je také většinou dle interpretace těchto civilizací rodu mužského a slučuje v sobě obě funkce.

Má toto povánoční až silvestrovské rozjímání vůbec nějakou informační hodnotu pro naši současnou situaci? To už záleží na hodnocení každého čtenáře. Myslím si, že má, protože jinak bych ho nepsal.

Stále mnoho lidí, kteří sebe nepovažují ani za materialisty, natož za marxisty, si myslí, že ekonomika (případně rozvoj výrobních sil) je základem a vše ostatní je nadstavbou a přiznávám sebekriticky, že i já jsem mezi ně před dvaceti lety patřil. Proto celkem logicky hledají základ řešení v ekonomice a snaží se najít jakýsi ideální ekonomický systém, který by fungoval za všech okolností a s jakýmikoliv lidmi.

Nejen já jsem naopak přesvědčen, že funkčnost jakéhokoliv systému závisí především od lidí, a to zejména od lidí v řídících funkcích. Dopustím-li se hodně hrubého zjednodušení a odmyslím-li si vnější vlivy, tak bych řekl, že největším problémem reálného socialismu u nás bylo to, že do řídících funkcí se dostávali neschopní lidé, zatímco největším problémem reálného kapitalismu u nás je to, že do řídících funkcí se dostávají všehoschopní lidé a v obou případech takřka výhradně muži.

Pokud má společnost dlouhodobě úspěšně fungovat musí se vrátit k harmonii. K harmonii mezi lidmi, mužskými a ženskými energiemi, k harmonii s přírodou.

Vraťme s k moudrosti bájí a pohádek a zaveďme opět systém kněžka a vladař, kdy na všech úrovních řízení států budou o rozhodujících funkcích rozhodovat nebo mít alespoň právo veta moudré ženy nadané jasnovidností, což by mělo zajistit, aby se na tyto funkce dostali schopní a morální lidé.

Zbývají už jen drobné problémy. Kdo takový systém odsouhlasí, kde najdeme dostatečný počet moudrých a jasnovidných žen a kdo je bude vybírat?

Možná, že někteří čtenáři si položí otázku. Myslí to autor vážně nebo si dělá legraci? Pokud budou ochotni přijmout staronový způsob uvažování formou paradoxů, tak na obě otázky odpovídám ano.

Ještě, že se mohu schovat za rafinovaně vybraný název článku, jinak bych se neodvažoval do diskuze ani nahlédnout J.

Když už jsme v té rozjařené silvestrovské náladě, zkusme si představit (a představa by to byla krásná), jak za pár měsíců (může být i více než dva) za našimi „mocnými vůdci“ (každý ať si dosadí osoby dle vlastních „sympatií“) přijdou jejich loutkovodiči a řeknou: „Sorry boys, game is over, nebo (aby to bylo politicky korektní) Izviníte rebjáta, igra okončilas. Máme pro vás ještě jedno doporoučení. Přestaňte hrát vaši oblíbenou hru KJJV detailně popsanou jako Koukej jak jsem velký v knize Jak si lidé hrají, která vám šla výborně a začněte se učit hru novou ZKM zatím literárně nezpracovanou – Zachraň se kdo můžeš.“

V této souvislosti mě napadá závažná otázka. Kdyby nastala tato bájná situace, budou ti tak zvaně slušní připraveni chopit se otěží, anebo opět jako vždy nechají mocenská postavení uchvátit ty méně slušné až neslušné, kteří ještě zatím u moci nebyli?

Spánek a snění

17.01.2011

Spánek a snění jsou jedny z našich činností (pro někoho nečinností), které jsou vzhledem k tomu, jaký význam je jim běžnými lidmi přikládán a jaký význam skutečně pro nás mají, značně podceňované. Přitom velká většina lidí stráví spánkem přibližně třetinu života. Jak je možné, že tolik lidí považuje třetinu svého života víceméně za nepodstatnou s výjimkou odpočinku a nabrání nových sil do druhého dne? Mnozí vůbec netuší, co se s nimi ve spánku děje, a protože netuší, tak je to ani nezajímá. Není smyslem tohoto článku zabývat se podrobně fenoménem spánku a snění, protože tomu jsou věnovány celé knihy. Jen bych chtěl upozornit na některé věci, na které v souvislosti se spánkem občas či častěji zapomínáme.

Začnu tou relativně nejobyčejnější věcí a tou je postel, ložnice a vůbec prostředí, ve kterém spíme. Jsou to věci, ve kterých jsme někteří či vlastně většina omezeni finančními prostředky. Doslova mě však kolikrát fascinuje přístup některých lidí k této věci. Myslím, že nejsem daleko od pravdy, když napíšu, že pro většinu lidí je jejich vlastní postel doma místem, kde tráví nejvíce času ze všech ostatních míst, kde běžně pobývají. Přesto při rozhodování o nákupu postele a příslušenství (matrace) někdy šetří takovým způsobem, že mně zůstává rozum stát. Přitom za týdenní dovolenou jsou ochotni utratit i několikanásobek ceny této postele (není řeč o kategorii lidí, kteří utrácí za dovolenou i pětimístné sumy).

Kvalita spánku a často i kvalita zdraví (zejména páteře) se odvíjí od kvalitní postele a neměla by být rozhodně podceňována. Na otázku, co je kvalitní postel, však není jednoznačná odpověď, protože to je zcela individuální a každému (a jeho spánku a zdraví) vyhovuje něco jiného.

Bohužel v dnešní společnosti většina lidí nemá možnost zvolit si místo svého bydlení včetně jeho okolí, prostorové uspořádání bytu či domku dle svých představ. Přesto bych doporučoval nepodceňovat význam ložnice v duchu výše uvedených důvodů a v rámci možností vybavit a uspořádat ložnici tak, aby co nejvíce podporovala základní funkci ložnice. Není smyslem tohoto článku řešit tuto otázku, a proto v dané problematice odkazuji na zásady feng-šuej. Jen bych zdůraznil, že ložnice je místem zklidnění a odpočinku a tomu by měla odpovídat i výzdoba. Osobně doporučuji nezapomenout na kameny jako je například křišťál anebo na orgonity.

Kvalita spánku je ovlivněna mnoha faktory, z nichž si mnohé často neuvědomujeme buď vůbec anebo na ně zapomínáme v konkrétním místě, době a čase. Přitom změna těchto faktorů může mít na kvalitu spánku opravdu velký vliv.

V tomto bodě se budu věnovat těm faktorům, které je možno ovlivňovat, případně se na ně koncentrovat každý konkrétní večer či noc (pro některé i ráno). Například mezi takovéto faktory kromě již výše uvedené postele nepatří (alespoň většinou) náš spolunocležník či spolunocležníci.

Dále uváděné faktory nejsou určitě vyčerpávajícím způsobem vyjmenované a popsané, ale doufám, že žádný ze základních neopominu uvést. Za základní považuji tyto faktory. Jídlo, činnost před spánkem, psychické vyladění, příprava na spánek.

Otázka jídla a v neposlední řadě i pití před spánkem byla již mnohokráte popsána, a tak jen shrnu do stručného – jíst a pít lehce a zdravě a dodržet přiměřený časový odstup.

Činnost před spánkem je věc, která (jak se obávám) patří právě k těm podceňovaným. Sledování televize s katastrofickými zprávami či nějakým thrillerem nebo hororem nejsou vhodné způsoby trávení času před usnutím. Pokud nás pak nějaké „obludy“ ve snu prohání po astrálu a my se vyspíme špatně a jsme unavenější než jsme si šli lehnout, tak se tomu opravdu nelze divit. I podobná knížka čtená před spaním má svůj negativní vliv, i když dle mého názoru přece jen menší, protože se jedná o text a ne obrazy se zvukem, které jsou podstatně lepší předlohou pro sny než text.

Rovněž různé rodinné třenice a podobná traumata (pokud už jsou vůbec nutná) je vhodnější konat v jiné době než před spánkem. Jsem si vědom, že tato rada je sice dobrá, ale na rozdíl od některých ostatních podstatně hůře dodržitelná (minimálně proto, že k tomu jsou potřeba alespoň dva), ale přesto ti, kteří tuto možnost či spíše schopnost mají, měli by ji využívat.

I náročnější duševní práce není ideální, protože mozek je vytočen na vyšší obrátky a hůře se pak mysl uklidňuje a usíná. Obdobné účinky projevující se pomalejším usínáním mohou mít i těžší fyzická práce a sport (naopak uspávající vliv mívá i příjemný sex), ale vše je hodně individuální. Jen pro jistou připomínám, že stále je řeč o předspánkovém období, protože ani nemá smysl se v tomto rozsahu věnovat dalším vlivům. Nevhodných faktorů je určitě mnohem více, ale uvedl jsem nejběžnější.

Optimální verze předspánkové činnosti je vždy subjektivní a je ovlivněna nejen individualitou každého člověka, ale i jeho možnostmi a proto mohu uvést pouze svou představu. Začal bych lehkou procházkou na zdravém vzduchu či pláváním (obdobnou funkci má koupel) spojenými s příjemnou konverzací či nestresujícími myšlenkami. Protože ne každý a ne vždy tuto možnost máme, tak jako náhradu bych viděl příjemnou či duchovní, ale nestresující četbu. Po té doporučuji meditaci spojenou s meditační či relaxační hudbou (není špatné ani ticho, pokud je dosažitelné).

Vlastní usínání je proces pro mnoho lidí obtížně ovládnutelný. Někteří lidé usínají velmi obtížně, ale na druhé straně jsou lidé, kteří mají problémy neusnout, pokud se dostanou do vodorovné polohy. Odborníci doporučují usínat lehce skrčení na boku v takzvané prenatální poloze a opravdu to většině lidí vyhovuje, ale opět je to věc velmi individuální. Také je to poloha, ve které se méně chrápe, což bych také považoval za docela významné.

Pokud opravdu chceme usnout je velmi důležité mysl zklidnit a zcela vyloučit probírání našich denních problémů, starostí a zejména strachů, což bývá nejčastějším důvodem nespavosti (nepatologické). Zdůrazňuji, pokud chceme usnout. V případě, že nechceme usnout a máme zájem řešit nějaký problém či nápad, je doba zklidnění denního ruchu a naší mysli před spánkem pro tuto myšlenkovou aktivitu ideální.

Když pominu počítání oveček, tak za jeden z nejúčinnějších způsobů je plné zastavení mysli, které se také dá označit jako (ne)myšlení na nic. Dnes už je celkem běžně známo, že to zase není tak jednoduché, protože naše mysl je tak navyklá na přemíru vjemů, že pokud se jí nedostávají, vytváří si je sama, a to ve velmi rychlém rytmu střídajících se myšlenek či obrazů. Proto odborníci všeho typu (od lékařů po šamany) doporučují koncentraci na dech. Pro někoho jsou vhodné záznamy mluvených řízených meditací, které dokážou odpoutat pozornost mysli od vlastních myšlenek.

Asi téměř každý z vlastní zkušenosti zná ten stav, kdy myšlenky (a bývají to nejčastěji obavy) rotují v naší mysli a žádná technika na ně nezabírá. Pro tyto okamžiky doporučuji si vytvořit snový scénář a představovat si klidně s popuštěním své nejbujnější fantazie cokoliv, co bychom v životě chtěli vidět, zažít či dosáhnout a na tuto vizi koncentrovat svoji pozornost a tvořit ji a hrát si s ní. I když i tak se někdy usíná poměrně dlouho, je člověk alespoň pozitivně vyladěn.

Spánek člověka má zjednodušeně tři fáze, které se během běžného spánku pravidelně střídají. Je to fáze lehkého spánku, fáze snění, pro kterou se používá název REM a fáze hlubokého spánku. Jsou vedeny odborné diskuse a prováděny různé experimenty se snahou zjistit či dokázat, která fáze má jaký význam, případně, která je pro nás nejdůležitější a bez které člověk nemůže přežít. Jsou však známy případy lidí, které odporují všem závěrům, protože nepotřebují spát vůbec či zcela minimálně, případně spí stále.

Nyní se už článek dostává do stádia, kde opouští břehy vymezené oficiální vědou a bude se věnovat zejména fázi REM. V této fázi vědomí člověka přestává vnímat tuto naší 3D realitu a noří se do reality jiné, která je většinou označována jako astrální svět, ve kterém procházíme aktivně či pasivně různými událostmi tak, jako ve 3D realitě. Zásadní rozdíl spočívá v tom, že zde platí poněkud jiné zákony a naše vědomí je podstatně méně omezeno ve své možnosti tvořit realitu.

Zásadní problém velké většiny lidí je ten, že nejsou ve snu vědomí. Nejsou si vědomi, o jaký druh reality se jedná (že se jedná o astrál) a pohybují se v astrálním světě v jakémsi somnambulním stavu různého stupně. To jim brání tvořit si dění zcela vědomě a velmi často rovněž umožňuje zneužití tohoto našeho stavu bytostmi na astrálu se vyskytujícími, což mohou být i vědomě snící lidé.

Proto velmi záleží na tom, v jakém psychickém stavu, a s jakou úrovní kvality a kvantity našeho ochranného energetického pole usínáme a procházíme spánkem, což je jeden z důvodů proč věnovat pozornost naší předspánkové činnosti, která na tuto úroveň má velký vliv. Není pochyb, že na tuto úroveň má podstatný vliv i náš celkový dlouhodobý stav - výše frekvence našich vibrací. Pokud vibruje naše vědomí na dostatečně vysoké frekvenci, jsme pro nízkovibrační astrální bytosti víceméně neviditelní a tak se nestáváme předmětem jejich zájmu, který pro nás nebývá příjemný.

V astrálu při běžném spánku jsme v pozici člověka, který spí a na rozdíl od bdícího není schopen okamžitě reagovat na hrozící či již existující útok. Předmětem zájmu na astrálu se vyskytujících bytostí bývá často naše energie, kterou se od nás snaží získat různými způsoby, z nichž nejčastějším je vzbudit v nás strach. U nás se to pak projevuje různými až hrůznými sny, po kterých se ráno probouzíme vyčerpaní a v psychickém útlumu, který se pak často mění v deprese.

Proto je doporučováno vytvářet si vědomě před usnutím (ne nutně každou noc) energetické ochranné pole, pro což je běžně používán termín ochranné vajíčko. Návodů na jeho tvorbu je na internetu mnoho a většinou se jedná o jednoduché postupy. Kromě ochrany při spánku může plnit ochranné energetické pole i další ochranné funkce.

Optimální je procházet fází REM formou lucidního (bdělého) snění, i když i na to se názory různí, zejména pokud by se lucidní sny staly zcela pravidelnou součástí spánku. Jsou badatelé (např. Petr Chobot, Robert Monroe), kteří označují lucidní sny za významnou formu poznání. Doporučuji odlišovat lucidní snění od OBE (out-of-body experince - mimotělní zkušenost). Je to jen umělá hranice mezi těmito dvěma fenomény, protože v reálu takto neexistuje, ale zjednodušeně se dá říct, že v lucidním snu se pohybuje vědomí v astrálním světě a relativně snadno ovlivňuje a mění naší realitu (astrální), zatímco při OBE se pohybuje v naší 3D realitě (ale nelze vyloučit i reality jiné) a jeho možnost tuto realitu ovlivňovat je omezena ještě mnohem více než když jsme v těle.

Vyskytuje se hodně lidí, kteří tvrdí, že se jim nikdy nic nezdá, nebo že sny nemají vůbec žádný význam. To však je hluboký omyl a kromě regeneračních účinků fáze REM mají pro nás sny i velký význam informační. Bohužel velká většina lidí svým snům nevěnuje vůbec žádnu pozornost. Kromě výroku „Mě se nikdy nic nezdá.“ se vyskytuje také výrok „Já si nikdy žádný sen nezapamatuji.“, ale s tím se na rozdíl od výroku prvního dá již něco dělat.

Obvyklý průběh pamatování si běžného snu je takový, že při probouzení ho vnímáme kompletně jako celkový obraz. Po chvíli z něj už máme jen mlhavé dojmy a pamatujeme si tak třetinu a odpoledne už víme jen, že se nám zdálo něco zajímavého. Mně se osvědčil jeden postup k uchování snu v paměti. V okamžiku, kdy se probouzím, nechávám stále zavřené oči a pokud možno se vůbec nehýbu a zejména ne hlavou a přitom si verbálně zopakuji vše, co se mi zdálo, případně to, co si z toho chci zapamatovat. Pokud to považuji za velmi důležité, opakuji si takto sen i několikrát. Touto metodou jsem schopen si zapamatovat pět i více snů za noc.

V případě silně nepříjemných snů, které jsou schopny negativně ovlivnit naši náladu na celý den, používám metodu vědomého dokončení snu, což ostatně není nezajímavé ani u snů příjemných. V případě velmi nepříjemných situací ve snu máme většinou ochranný mechanismus spočívající v tom, že se probouzíme – obdobně jako ve filmu Matrix unikali Neo a jeho společníci v případě nebezpečí z matrixu do reality. Ihned po probuzení v podstatě v okamžiku, kdy si uvědomím, že nepříjemná situace, kterou zažívám je sen, zůstávám plně v polobdělém, polospánkovém stavu a vlastní fantazií si sen dotvořím a dokončím dle svých představ a tím i vyladím stav své mysli do vyšších vibrací. Není tak úplně výjimečné, že člověk při takovémto bdělém snění znovu usne a sen se dokončí v již nové pozitivní verzi.

Je vhodné nezapomínat na to, že astrální svět je složen z mnoha úrovní a my se pohybujeme v takových úrovních, kterým odpovídají momentální frekvenci našich vibrací, která je mimo jiné ovlivněna právě naší předspánkovou činností a naším vyladěním před usnutím. Je logické, že ve vysokofrekvenčních úrovních je pravděpodobnost setkání s nízkofrekvenční astrální parazitickou bytostí velmi malá.

Někteří badatelé soudí a připadá mi to celkem logické a pravděpodobné, že ve fázi hlubokého spánku se naše duše pohybují ve vyšších dimenzích (nad astrálem) a dochází tam k jejich silné regeneraci. Proto je tato fáze pro nás velmi důležitá. Pokud býváme probuzeni uprostřed hlubokého spánku, tak naše orientace v čase a prostoru těsně po probuzení bývá ošidná. Běžně dochází k tomu, že máme pocit, že jsme zcela někde jinde a jindy než opravdu jsme.

Na kvalitu našeho psychického stavu po probuzení a během dne má také nemalý vliv způsob našeho probuzení. Nepřirozené probuzení, což je většinou pomocí budíku či druhou osobou, má jednu velkou nevýhodu. Budík případně budící osoba (s výjimkou mimořádně senzibilních osob) nerespektují, v jaké fázi spánku se zrovna nacházíme. Při přirozeném probouzení napřed přecházíme do fáze lehkého spánku a pak se teprve probouzíme. Pokud jsme buzeni jiným objektem či subjektem, můžeme být probuzeni právě ve fázi hlubokého spánku, což mívá za následek kromě naší desorientace v čase a prostoru nechuť vstát a jít se věnovat denním aktivitám a někdy i špatnou náladu. Proto je vhodné naučit se nastavovat „vnitřní budík“ na hodinu, kdy musíme nebo chceme vstávat. Naprogramovaná mysl nás pak již sama nejdříve převede v požadovaný čas nejdříve do fáze lehkého spánku a pak probudí. Výsledkem je to, že se probouzíme s dobrým pocitem a jsme schopni se mnohem rychleji vpravit do ranních činností. Dodávám, že tato praxe je relativně snadno naučitelná i po běžného člověka a je i často využívána.

Dobrou noc a hezké sny (nejlépe lucidní).

Aktivizace občanské společnosti

26.01.2011

Při pozorování stavu společnosti (a to nejen v naší zemi) chtělo by se zvolat: „Všechno špatně, zpátky na strom!“ a není zase tak málo proroctví a vizí budoucnosti, která tvrdí, že to tak v relativně blízké či vzdálenější budoucnosti opravdu dopadne. Nejsem velkým přítelem negativních proroctví, jednak proto, že jsem optimista a jednak proto, že jsem přesvědčen, že se jedná o záměrné desinformace se záměrem vzbudit v lidech strach či dokonce je negativně programovat.

Příliš jsme uvěřili, že nemůžeme nic změnit, že si můžeme tak maximálně vybírat to, co považujeme za menší zlo. Není pochyb, že v tom sehrála média svoji velkou roli. Například v oblasti politiky u nás svým ignorováním menších neprotěžovaných stran, případně jejich mediálním poškozováním.

Toto mínění je uměle vytvořené sdělovacími prostředky a není pravdivé. Příkladem jsou poslední volby, které ukázaly, že je možné někdy i významně ovlivnit výsledky voleb, a to napříč politickými stranami.

Situace je skutečně vážná a zaktivizování občanské společnosti již není kam odkládat. Za nějaký čas již může být pozdě. Existují kalkulace, že při odpovědném a hospodárném spravování svěřeného státního majetku, by byla a.s. Česká republika schopna během pěti let se zcela zbavit svého dluhu, a to bez drastických dopadů na drobné akcionáře státu, tj. nás občany.

Pod pojmem odpovědné a hospodárné spravování jistě každý chápe, že na prvním místě to znamená bez rozkrádání, korupce, protekcionářství a podobných jevů. Je značně pravděpodobné, že s velkou většinou nehospodárného chování správců státního majetku na všech úrovních je spojen prospěch nestátních subjektů. Kromě zjevných případů rozkrádání se jedná většinou o nepřiměřeně vysoký zisk ze státních zakázek.

Nelze však zpochybňovat, že existuje i mnoho forem nehospodárnosti spočívající v nedbalosti, lhostejnosti, či nekompetentnosti odpovědných pracovníků.

Téměř nikdo v dnešní době není se současným stavem spokojen, samozřejmě s výjimkou těch, kteří z tohoto stavu těží. Mnoho lidí už dospělo k závěru, že poslední dobou se nám politici doslova vysmívají a dělají si zcela bezostyšně, co chtějí.

Abychom mohli my „prostí občané“ účinně něco změnit k lepšímu, musíme splnit minimálně dvě podmínky.

1. být aktivní

2. spojit se

Aktivní jedinec sám nic nezmůže a spojení lidé, pokud zůstanou pasivní, rovněž ne.

Je nutno si uvědomit a plně přiznat, že vládnoucí politická garnitura (a myšleny jsou všechny politické strany zastoupené v parlamentu, nejen strany vládní, případně strany mající reálnou šanci se tam v nejbližší době dostat) nemá sebemenší chuť cokoliv měnit na zaběhlém a pouze pro ně výhodném systému. Takže ke změnám, které by byly opravdu prospěšné pro velkou většinu lidí, je možno politiky na všech úrovních pouze donutit. To je možno jenom dlouhodobou aktivní činností mnoha lidí spojených k jednomu cíli.

Nezapomínejme, že proti nám stojí jednotný protivník, jehož jednotlivé frakce sice rozdělují osobní a skupinové zájmy, ale pevným tmelem je zájem zachovat status quo, který jim zajišťuje peníze a moc bez ohledu na to, jestli právě vládne takzvaná levice či takzvaná pravice. Zároveň je nutné si uvědomit, že hra na pravici a levici je součástí systému „Rozděl a panuj“ a jejím účelem je především rozdělit lidi a odvést jejich pozornost od podstaty věci.

Abychom mohli společně a jednotně postupovat, je nesmírně důležité najít alespoň ten minimální společný program, který bude přijatelný pro všechny, kteří chtějí tuto společnost změnit k lepšímu. Tento program by měl být tím spojovacím článkem, který nás všechny spojí k zamýšlenému cíli.

Věc, která je rovněž neméně důležitá, je nutně změna v myšlení každého z nás. Pokud někteří z nás budou na korupci poukazovat jen z toho důvodu, aby se sami dostali na korupční místa, tak se samozřejmě nic nezmění. Pokud se budeme sami chovat tak, jako ti, které bychom rádi donutili k tomu, aby se chovali odpovědně vůči drobným akcionářům státu, tj. jeho občanům, tak je velmi málo pravděpodobné, že budou žádoucí změny dosaženy. Není možné se řídit heslem, kdo nekrade, okrádá rodinu a sám přitom kontrolovat druhé, aby nekradli.

Jsem si vědom, že je obtížné, aby se velká skupina lidí (můžeme to pracovně nazvat většina slušných lidí) dobrovolně sjednotila na nějakém názoru nebo cíli směřování. Proto je v této první fázi velmi významné shodnout se pouze na základních bodech, na kterých by se mohli sjednotit všichni slušní lidé. Pokud dojde k úspěšné realizaci této základní myšlenky, bylo by možno přistoupit k dalším krokům.

Důležité je, abychom si všichni uvědomili, že v této fázi se nemusí vůbec jednat o kroky politické, není nutno měnit ve velkém zákony, a tak nám nemusí bránit naše politické, ekonomické či filosofické názory, náš příklon k levici, středu či pravici, k tomu či onomu náboženství či ateismu. Není nutno se bavit o ekonomických, sociálních či jiných koncepcích a narušovat tak naši jednotu rozdílnými názory na tyto koncepce.

V této první fázi by to, co by nás všechny spojovalo, byla hospodárnost státu na všech úrovních a ve všech významech toho slova. Mnoho lidí pracuje na takových pracovních pozicích, kde mají možnost sledovat nehospodárnost (opět míněno ve všech významech toho slova), ale protože jsou osamoceni, mají pocit, že s tím nemohou nic dělat, což se potvrzuje téměř dnes a denně a jsme o tom informováni i hlavními médii stále častěji.

Je potřeba, abychom se spojili, vytvořili potřebné nástroje občanské kontroly a vytvořili tak účinný tlak na všech úrovních státní správy a státních firem. Součástí by také byla efektivní ochrana všech účastníků tohoto procesu před případnými odvetnými akcemi. Je velmi pravděpodobné, že velká většina nehospodárnosti (ať už úmyslné či neúmyslné) má své svědky z řad lidí, kteří z toho nemají žádný prospěch, ale bojí se z mnoha důvodů a celkem oprávněně, že jakákoliv akce z jejich strany by přinesla negativní důsledky zejména pro ně nebo dokonce jen pro ně, protože sami jako jedinci nemají šanci. Mnoho pracovníků ministerstev, magistrátů a jiných orgánů státní správy a státních firem jsou slušní a poctiví lidé, kterým současný stav vadí zrovna tak jako nám ostatním občanům.

Naše sjednocené úsilí by mohlo v krátké době přinést v rámci celé ČR výsledky v řádu desítek miliard korun. Možná ještě významnějším výsledkem by byla změna v myšlení jednotlivých lidí, celé společnosti a možná dokonce (ale to už jsem hodně odvážný) i politiků. Minimálně v tom, že by se začali chovat slušněji, i když zřejmě bohužel jen z toho důvodu, že by se obávali, že už jim vše neprojde jako dříve. Ale i to by byl významný přínos.

Mojžíšovo Desatero božích zakázání nebo Kristovo „Dvoutero“ lásky?

09.02.2011

Byla nastolena otázka, zda dodržování Desatera božích přikázání je to jediné (nebo nejlepší, aby to nepůsobilo tak výlučně), co nám zajistí správnou barvu aury, tj. fialovou a právě jen tato barva nás převede úspěšně přes úskalí transformace. Otázka správnosti barvy aury a její význam pro úspěšné „přežití“ transformace není předmětem tohoto článku. Jen vyslovuji svůj názor, že výše frekvence vibrací každého člověka je významným faktorem pro zvládání transformace, ale striktní podmínky ve formě fialové aury a přežití se mi zdají nepravděpodobné. Jedná se minimálně o přílišnou míru zjednodušení.

Bible je s vysokou pravděpodobností kniha, která má nejvíce výkladů a vykladačů ze všech knih, které kdy byly sepsány. Výklady se od sebe bohužel často až diametrálně liší. Ani výklad Desatera, tedy toho, co tím chtěl autor (bůh či jiná entita) vlastně říct, nejsou v tomto žádnou výjimkou. Výjimkou nejsou ani výklady jdoucí přímo proti duchu doslovného znění tak, jak je běžně známé.

Zajímavé je, jak většina autorů nijak nepochybuje o tom, že zrovna jejich výklad je jediný správný, často právě díky tomu, že autor osobně rozpráví přímo s bohem či bohu blízkou bytostí. Z toho by bylo možno učinit i závěr, že bohů je jaksi více než jeden, ale nedá se ani vyloučit možnost, že bůh říká každému to, co chce dotyčný slyšet.

Komu z nich věřit není otázka, kterou bych se trápil, protože osobně nepovažuji Desatero za pravidla, která Bůh stanovil lidem k dodržování z důvodů, které v dalším textu uvádím.

Velká většina duchovních nauk uvádí, že mentální afirmace (potvrzení) by měly být pozitivní. Tedy například, chci-li zhubnout, tak nesprávná afirmace je „nebudu tlustý“ a správná je „jsem štíhlý“.

Stvořitel nehodnotí, ale tvoří, a proto nepoužívá slůvko ne. Reaguje na obrazy v našich myslích, nikoliv na pojmy, a proto slůvko „ne“ jako předponu v našich pojmech nezahrnuje do svého tvoření. Jako zjednodušený a relativně nepřesný příklad si zkuste představit neauto, nečervenou barvu, nečlověka. Vždy po zaznění některého z těchto pojmů se vám vybaví základní pojem bez „ne“ a pak pracně zkusíte logicky zpracovat pojem s „ne“, ale stejně se vám nevybaví konkrétní věc, ale např. všechny barvy, které nejsou červené, nebo vše, co není auto.

Desatero je formulováno negativně, což je v rozporu se základními zásadami ovlivňování sebe sama pozitivními afirmacemi. Výsledky působení Desatera na ty, kterým bylo původně určeno (a posléze i na víceméně celé lidstvo a jeho vývoj) jsou dostatečně dobře známy a také jsou v souladu s všeobecně známými teoriemi o nevhodnosti negativních afirmací. Pro příklady není nutno chodit daleko, stačí k tomu Starý zákon a nemohu nevzpomenout jak „milující“ Hospodin přikáže vyvraždit celé město včetně žen a dětí.

Je velmi zajímavou otázkou, proč jsou jednotlivá přikázání desatera (jež by však bylo vhodnější nazývat „zakázání“, protože většina začíná předponou „ne“) formulována jako negativní imperativy (příkazy). Ponechám na představivosti čtenáře, kdo a s jakým záměrem je předal Mojžíšovi, ale osobně vylučuji, že by se mohlo jednat o milujícího, všemohoucího a vševědoucího Boha. Dokonce by mě nepřekvapilo, kdyby negativní výsledky působení Desatera byly předpokládány a zamýšleny.

Pokusím se na podobenství vysvětlit, proč jsem přesvědčen, že desatero není od Boha, ale tak maximálně od bytosti či bytostí, které si na boha či bohy hrály.

Představme si, že jsme tvůrci počítačů. Vytvoříme počítačový hardware, a jak je běžné vyrobíme počítače o různé konfiguraci a výkonnosti. Poté stvoříme software, který má (jako každá první verze software) určité nedostatky a vložíme jej do počítačů. V další fázi si vytvoříme test s deseti parametry, které by měly počítače po oživení mít, a kterému podrobíme všechny počítače.

Vzhledem k určitým nedostatkům softwaru všem deseti bodům testu vyhoví relativně málo počítačů. Jaké máme nyní možnosti? Nejlogičtější se zdá opravit nedostatky softwaru tak, aby našemu desetibodovému testu vyhověly všechny počítače. Druhou možností je nevyhovující počítače vyhodit a vyrábět nadále jen počítače s konfigurací, která testem prošla. Třetí možností je vyrábět stejné počítače, vkládat do nich stejný software a po absolvování testu nevyhovující vždy vyhodit. Čtvrtou možností, kterou uvádím víceméně již jen pro úplnost, je počítače nevyrábět.

Když si v tomto podobenství za výrobce dosadíme Stvořitele, za hardware lidské tělo a za software lidskou mysl, tak nám vychází, že Stvořitel (při všeobecně uznávaném znění a výkladu bible křesťanskými církvemi) zvolil třetí evidentně nejnesmyslnější variantu. Jedná se při takovémto výkladu opravdu o vševědoucího (neschopného stvořit software bez nedostatků) a všemocného boha milujícího lidské bytosti bezpodmínečnou láskou?

Dle mého názoru práce na sobě a láska je to, co nám umožní úspěšně překonat transformaci. Povídání o lásce a fráze nám opravdu nepomohou, ale láska ano. Bohužel se obávám, že láska je chápána jako pasivní prvek, který není nejdůležitější a nejpotřebnější v současné době pro provedení nutných změn zde na Zemi. Dovolím si jen připomenout život a osobu Ježíše Krista (a nepovažuji pro tyto účely za podstatné, zda se jednalo o historickou osobu a historické události s ní spojené či jen o archetypální záležitost), o němž bývají určité pochybnosti, ale nikdy v souvislosti s tím, že by nebyl milujícím člověkem, či že by byl pasivní.

Je pravda, že je dost lidí, kteří mluví o lásce pouze frázemi, a není vždy jednoduché odlišit, zda se jedná o frázi nebo o skutečný cit. Podle mě nejsou zdaleka tak rozhodující vlastní použitá slova, jako to, na jakou energeticko-emoční vlnu jsou položena. Slova „miluji tě“ mohou být zrovna tak frází, jako vroucným vyznáním lásky.

Kristovo Dvoutero: „Miluj boha!“ a „Miluj bližního svého jako sebe sama!“ nejsou jen postačující náhradou Desatera, ale vysoce ho převyšují a myslím, že není nutné se o tom rozepisovat, protože to bylo učiněno již mnohokráte.

Není nutné být k sobě tvrdý, abych dodržoval pravidla stanovená údajně před přibližně třemi tisíci lety ve formě Desatera, jestliže miluji Boha, bližního svého a sebe sama. Opět uvedu příklad. Sport či pohyb v rozumné míře je téměř přikázáním pro zdravý život. Jestliže mám rád tenis, musím být na sebe tvrdý, abych si ho šel zahrát a dodržel tak zdravotní přikázání?

Ne, že bych nutně cítil potřebu hledat oporu v nějaké autoritě, ale přece jen bych v této souvislosti odkázal na mnoho argumentů, které ve své poslední knize „Jen nekonečná láska je skutečná“ uvádí David Icke.

Mnoho lidí předkládajících své názory druhým se neubrání (pomíjím pro účely tohoto článku ty, jejichž primárním cílem je motivovat druhé k přejímání předkládaných názorů, jako jsou například všechny marketingové praktiky mnoha subjektů a náboženští ideologové jsou v tomto mistři svého oboru) tomu, aby nějakým způsobem přikládali ke svým názorům i motivaci k přijetí těchto názorů. Například: “Když se budete řídit mým názorem, budete bohatí, zdraví, přitažliví, silní, osvícení apod.“

Dle mého názoru je nejméně vhodná motivace strachem. Například: „Když budete kouřit, dostanete rakovinu a umřete, když budete jíst sýry a pít mléko nemůžete být zdraví, když nebudete dodržovat Desatero, přijdete do pekla, pokud nebudete mít víru ve správného boha, nemůžete se dostat do nebe, nepůjdete-li námi uvedenou duchovní cestou, nemůžete postoupit (vzestoupit) apod.“

Do této kategorie patří i obdobné motivace negativními následky při procházení transformací, ať už je požadováno zvládnutí některých speciálních většinou mentálních technik, jež nás ochotně za příslušný (někdy spíše neslušný) poplatek na semináři naučí, nebo je vyžadováno dodržování Desatera. Názorně předvedu, jak by taková motivace strachem vypadala v souvislosti s výše uvedeným: „Kdo motivuje druhé strachem k tomu, aby jednali dle jeho představ, zhoršuje si karmu.“ Dá se to přece vyjádřit i jinak: „Kdo miluje, nestraší.“

Kromě toho, že dlouhodobá motivace strachem se v dějinách lidstva jednoznačně ukázala jako neúčinná (viz například výsledky zde uváděného Desatera), jedná se o negativní programování (nocebo efekt) s možnými negativními účinky jak na strašeného, tak i na strašícího. Ve velké většině případů je také motivace ostatních strachem dána či minimálně značně ovlivněna strachem vlastním. Můj oblíbený příklad negativního programování je toho dokladem – matka říká dítěti: „Vezmi si tu šálu, ať nenastydneš!“ V této větě je obsažena jak motivace strachem, tak negativní programování, tak i vlastní strach.

Pojem pozitivní myšlení je používán ve dvou významových odstínech. V prvním případě se používá tak, že vše co se děje přijímám s tím, že je to pro mě pozitivní, což bývá bohužel často používáno jako určitá omluva pro naši pasivitu a nechuť „poprat se s osudem“.

Ve druhém případě se jedná o to, že se koncentrujeme na tvoření pozitivní budoucnosti tím, že tuto pozitivní budoucnost vnímáme ve své mysli tak, jako by již byla. Vědomá mysl tvoří budoucnost. Pozitivní mysl tvoří pozitivní budoucnost. Hlásají to všechna esoterická učení. To, na co se koncentruje naše mysl, to se realizuje. Koncentrace na tvoření pozitivní budoucnosti nám nijak nebrání v tom, abychom byli schopni vnímat reálnou současnost a pracovat na její změně dle našich představ.

Základní principy Teoversa a poznání (1)

05.03.2011 a 17.03.2011

Základní principy Teoversa

Teoversum je pojem, který v sobě zahrnuje jak Boha ve formě Světové mysli (Stvořitele), tak Universa (Stvořeného světa). Zdá se mi, že tento názor vyjadřuje podstatu přesněji než samotné termíny Bůh nebo Universum a je vhodnější a určitě přesnější než často v podobných souvislostech používaný výraz Vesmír, jenž je jen jednou z částí Teoversa. Proto tento pojem považuji za nejvhodnější.

Princip je obecně definován jako základní pravidlo (zásada, zákon), které se nedokazuje, ale z kterého lze odvozovat další důsledky pro poznání nebo jednání (viz Wikipedie).

Pod pojmem princip myslím takový princip, který platí vždy a za všech okolností pro jakoukoliv sebemenší či sebevětší část Teoversa. Nečiním si žádný nárok na výlučnou pravdu v žádné oblasti, a tudíž ani principy Teoversa nejsou výjimkou. Četl jsem již více názorů na principy, ale protože jsem se zatím s žádnými neztotožnil, vypracoval jsem si vlastní s tím, že připouštím, že jsem nějaký vynechal, popřípadě že některý z níže uvedených principů není zcela universální.

Často je například uváděn jako princip Boha či Universa láska. Dle mého názoru je láska jedním z atributů (základních vlastností) Teoversa, ale nikoliv princip (pravidlo).

Jaký smysl má znalost principů Teoversa? Při posuzování toho, zda je nějaký konkrétní popis skutečnosti (nějaká teorie) v souladu se skutečností, případný soulad či nesoulad teorie s principy nám umožní ověřování její „pravdivosti“. Jestliže je nějaké tvrzení v rozporu s některým z principů, tak prostě není pravdivé. Pro názornost uvedu příklad. Tvrdí-li nějaká teorie, že Svět (nezaměňovat s Vesmírem) vznikl před 15 miliardami (nebo 6 tisíci) lety a skládá se z 11 vesmírů, pak tato teorie pro mě není pravdivá, protože odporuje čtvrtému principu o nekonečnosti.

Základní principy Teoversa

1. Princip fraktálního uspořádání

2. Princip polarity

3. Princip relativity

4. Princip neohraničenosti – nekonečnosti

5. Princip disharmonické harmonie

Jednotlivé principy rozvedu jen v omezené míře, protože by to přesahovalo rámec tohoto článku a mnoho informací je také uvedeno již v mých předchozích článcích.

1. Princip fraktálního uspořádání Teoversa

Fraktál je takový útvar, při jehož zvětšení dostaneme opět stejný obraz, bez ohledu na měřítko.

1. To znamená, že pokud daný útvar pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále se opakující určitý charakteristický tvar.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Pro účely tohoto článku tak, abychom se dostali i nad rámec geometrie, je nutné definici mírně upravit. Fraktál je taková entita, při jejímž zvětšení dostaneme opět stejný obraz, bez ohledu na měřítko.

1. To znamená, že pokud danou entitu pozorujeme v jakémkoliv měřítku, v jakémkoliv rozlišení, pozorujeme stále se opakující určité charakteristické vlastnosti.

2. Fraktál je vyjádřením principu, že každá část celku je zároveň jeho zrcadlovým obrazem.

Příklad 2D fraktálu

Příklad 3D fraktálu

Obdobně by se tento princip dal formulovat rovněž jako holografické uspořádání Teoversa, kde každá část Teoversa v sobě nese informaci o celku.

Pro pochopení myšlenky fraktálního uspořádání je vhodné si představit Teoversum jako ohromné (z našeho pohledu nekonečně velké) svým způsobem jednotné Vědomí, které se skládá z ohromného (z našeho pohledu nekonečného) množství relativně autonomních vědomí, jež dohromady vytvářejí strukturu, která se dá popsat jako fraktálně uspořádaná.

Každé z těchto vědomí má vlastnosti, které jsou zároveň charakteristické i pro větší celky, kterých je součástí, a které jsou charakteristické rovněž i pro celé Teoversum.

Nesdělitelné se vždy nejlépe vysvětluje na podobenství. V našem případě je situace trochu ulehčená tím, že se dá použít podobenství s fraktály, tak jak původně byly koncipovány, tj. fraktály geometrickými.

Pro větší názornost použijeme krychli. Základní vlastnosti krychle můžeme přiřadit k základním vlastnostem vědomí. To, že jsou všechny strany krychle stejně veliké, můžeme přiřadit ke schopnosti uvědomit si své já a to, že všechny stýkající se strany svírají pravý úhel, můžeme přiřadit ke schopnosti komunikace s ostatními vědomími.

Můžeme si tak představit Teoversum jako krychli sestávající ze soustavy krychlí, s tím, že všechny krychle se skládají ze soustavy 8 krychlí, z nichž každá se skládá z 8 krychlí a tak dále směrem nahoru i dolů. Každá skupina krychlí tvořící ucelenou krychli má své vlastní autonomní vědomí, které zahrnuje i vědomí krychlí, které jsou v ní obsaženy. Tento souhrn však představuje nejen změnu kvantity, ale i určitou změnu kvality. Věřím, že obrázek je dostatečně vypovídající a dokonaleji vyjadřující myšlenku ve srovnání s pouhým textem.

Fraktální obraz boha – jednotlivá vědomí, např. vědomí lidské bytosti, má podobnou strukturu jako vědomí Boha. Teoversum (vědomí Boha) se skládá z jednotlivých vědomí. Každá substruktura má své vlastní vědomí, které se však skládá z vědomí začleněných struktur. Obrázek může charakterizovat podobenství – buňka, orgán, člověk nebo lidské ego, duše, duch nebo bytost Gaia, bytost Sluneční soustava, bytost Mléčná dráha.

Detailněji je vše popsáno v článku „Fraktální uspořádání Teoversa (Boha, Universa, Bytí, Vědomí)“.

2. Princip polarity

Na rozdíl od tohoto Absolutna by se jako princip stvořeného světa dal obrazně matematicky vyjádřit jako plus a minus nebo v jiných pojmech jako jin a jang. Tento nejzákladnější princip, který již nelze dále redukovat, je přítomen v každé entitě, v každém systému. Částice, atom, molekula, buňka, organismus, člověk, manželé, rodina, společnost, národ, stát, Země, Sluneční soustava, galaxie, kupa galaxií, vesmír, svět, to vše je svým specifickým vědomím, které obsahuje tento princip.

Když odstraníte všechny atributy entity včetně času a prostoru zbude pouze „plus a minus“ a tento princip je hybnou silou stvoření a stváření světa. Neexistuje nic s výjimkou Absolutní mysli, co by tento princip neobsahovalo.

Nejvhodnější představa existence tohoto principu v kterékoliv entitě je magnet. Magnet vždy obsahuje severní a jižní pól. Jsou nerozdělitelné. Když rozdělíte magnet na dvě části, vzniknou dva magnety a každý bude obsahovat severní a jižní pól. Když rozdělíte magnet na tři části, vzniknou tři magnety a každý bude obsahovat severní a jižní pól. Když k sobě přiložíte jakékoliv magnety, vznikne soustava opět s jedním severním a jižním pólem.

Polarita je princip stvořeného světa. Pro upřesnění – stvořeným světem je myšleno vše. To znamená i tak zvaný astrální svět a tak zvané vyšší světy. Ne pouze nám nejbližší a nejsrozumitelnější časoprostorový svět.

Tento princip je velmi důležitý pro pochopení stvořeného světa a jeho fungování. Není dobro bez zla, není světlo bez tmy, zvuk bez ticha, protože nemůže existovat magnet skládající se pouze ze severního nebo jižního pólu, nemá smysl uvažovat o jin bez jang, o plusu bez minusu.

3. Princip relativity

Zjednodušeně řečeno vše s výjimkou Absolutna je relativní. Relativní znamená existující ve vztahu k něčemu. Nic s výjimkou Absolutna není jen samo o sobě. Vše je možno definovat pouze vztahem k něčemu jinému.

Nejnázornější příklad je slovo velký. Neexistuje objekt, o kterém bychom mohli prohlásit, že je velký absolutně. Velký je pouze ve vztahu k jinému objektu. Velký člověk je velký pouze ve vztahu k ostatním lidem. Mohlo by se zdát, že třeba atom je malý, ale to je pouze vzhledem k námi běžně používaným měřítkům. Ve vztahu k elektronu je ohromný a jsou ještě daleko menší nám známé částice a s vysokou pravděpodobností ještě podstatně menší objekty. Milion let se zdá velmi dlouhá doba, ale můžeme si klidně představit biliony let. Na druhé straně sekunda je zdánlivě krátký časový úsek, který lze ale dělit na podstatně menší části.

4. Princip neohraničenosti – nekonečnosti

Nekonečno je všemi směry nejen v prostoru, ale i čase. Teoversum nemá žádný začátek ani konec ani prostorově ani časově. Toto je jedna z nejtěžších věcí k pochopení a údajně se již pár lidí zbláznilo usilovnou snahou vytvořit si nějakou představu. Slovo nekonečno skutečně může dohánět k šílenství.

Existují teorie, že naše universum se skládá z 11 vesmírů, což se nedá vyloučit, ale zase se jedná jen o jakési lokální universum tak, jako existuje například kupa galaxií. Teoversum obsahuje nekonečně vesmírů, nekonečně dimensí a nekonečně bytostí, které jsou součástí nekonečného vědomí. Tak jako předchozí principy mohou klást určité nároky na představivost, ale je možné si je představit, tak v tomto případě doporučuji se o to nepokoušet, možná s výjimkou hodně rozšířeného vědomí.

5. Princip disharmonické harmonie

Tento princip vypadá na první pohled nesmyslný a možná, že by bylo vhodnější pro jeho pochopení jej formulovat jako stále se obnovující a narušující harmonie. Systémy, které jsou součástí Teoversa, stále směřují k harmonii, ale nikdy jí zcela nedosáhnou, protože v okamžiku dosažení absolutní harmonie by ustal jakýkoliv pohyb a nic by se nedělo. Pokud se dvě protikladné síly dostanou do absolutní rovnováhy, ustává jakýkoliv pohyb, jakékoliv změny. Proto vždy převládá některý z protikladných prvků a systém směřuje k vyrovnání, ale nikdy ho nedosáhne. Na příklad v současné době na Zemi je převaha jangových energií a systém směřuje k vyrovnání těchto energií, ale k absolutní rovnováze nedojde, protože opět nabude převahu energie jin a systém pak bude směřovat opět k vyrovnávání energií jin a jang.

Základní principy poznání

I pro poznávací proces platí jeden z principů Teoversa, tj. že vše je relativní. Jediné, co se dá absolutně vyjádřit je, že vše je jinak.

Tak jako u principů Teoversa se dá říct, že pochopení principů poznávacího procesu nám umožňuje poznávat Teoversum komplexně a bez předsudků. Některé uváděné principy jsou na pomezí mezi principy Teoversa a principy poznávacího procesu a jejich začlenění do té či oné kategorie jsem učinil po delším váhání a není nutné je brát jako dogma.

Základní principy poznání

1. Existuje více úrovní a rovin poznání

2. Zákon zachování informace

3. Vše je v neustálém procesu změny

4. Vše se vším souvisí

5. Poznání je relativní a funguje na principu rezonance

6. Poznání je procesem mnohasmyslovým

1. Existuje více úrovní a rovin poznání (bytí, vědomí)

Osobně považuji tento princip za nejdůležitější v procesu poznávání a obávám se, že bez jeho pochopení není možné dosáhnout vyššího poznání, protože zdánlivá rozpornost popisů skutečnosti z různých úrovní a rovin poznání je limitujícím faktorem.

Dříve byly pro normální lidi roviny poznání takřka sjednoceny do jedné úrovně. Věda a náboženství byly téměř jednotné a nerozporné. Dalo by se zjednodušeně říct, že byly vnímány pouze dvě roviny. Bůh jako samostatná od všeho oddělená entita jako stvořitel a hlavní hybatel, a stvořený svět.

Dnes je situace i pro běžného člověka (ovšem z kategorie hledajících) podstatně komplikovanější. Když vše zase velmi zjednoduším, dají se úrovně poznání roztřídit přibližně na 5 stupňů.

1. Absolutní mysl, Absolutno, Transcendentální Bůh

2. Světová mysl, Stvořitel, stvořený svět

3. Duch, vyšší světy, vyšší dimenze,

4. Duše, astrální svět, 4. dimenze (hustota), reinkarnace

5. Tělo, časoprostor, hmota, 3D realita, Vesmír

Tyto škatulky jsou zde zejména pro názornost, pro jednodušší pochopení toho hlavního, co chci sdělit, takže rozhodně není nutno polemizovat s obsahovou náplní jednotlivých škatulek.

Problém současného převládajícího paradigmatu je v tom, že uznává pouze 5. úroveň a není tak nejen ochoten, ale ani schopen diskutovat o fenoménech z vyšších úrovní, když tvrdí, že tyto vyšší úrovně již neexistují. Pro vysvětlení jevů, k jejichž pochopení je nutné připuštění existence vyšších úrovní, pak tvoří velmi krkolomné a nepravděpodobné teorie.

Totéž se však dá říct i o dalších „věřících“, kteří jsou schopni akceptovat 4. úroveň možná spolu s 2. úrovní, ale již ne další a tak ulpívají na dogmatech, která se z pohledu logiky (případně informací z vyšších úrovní), jeví neudržitelná.

Je velice důležité si vždy uvědomit, z které úrovně informace přicházejí a podle toho s nimi pracovat a porovnávat je s informacemi jinými a posuzovat tak i jejich rozpornost s těmito jinými informacemi. Kromě více úrovní jsou tu i paralelní roviny jedné úrovně např. ekonomika, politika, věda, rozvoj technologií. Pochopení vyšší úrovně umožňuje sjednocení těchto paralelních rovin nižší úrovně. Na obrázku je velmi jednoduchý model úrovní a paralelních rovin pro snazší představu.

Nejsrozumitelnějšími analogiemi pro pochopení obtížně pochopitelné skutečnosti jsou modely. Představme si válec ve čtyřech soustavách (viz obrázky).

V 1. soustavě, která je tvořena 3 prostorovými a 1 časovou dimenzí, pozorovatel, který vnímá tak jako v prostorových dimenzích i v časové dimenzi delší časový úsek najednou, vidí mnoho válců vytvářejících zdánlivě jeden celistvý mnohoválcový útvar. Každý z válců zobrazuje válec v jednom časovém okamžiku.

Ve 2. soustavě, která je tvořena 3 prostorovými dimenzemi, což je naše běžná zkušenost, vnímá pozorovatel jeden třírozměrný válec.

Ve 3. soustavě, která je tvořena 2 prostorovými dimenzemi (tedy plochou) vnímá pozorovatel průnik válce do plochy, což v základních polohách může být obdélník, kruh nebo elipsa.

Ve 4. soustavě, která je tvořena 1 prostorovou dimenzí, tedy přímkou, vnímá pozorovatel průnik válce do přímky, což je úsečka.

Nyní si představme hypotetické obyvatele každé ze soustav. Všichni pozorují ten samý objekt, ale každý z nich vidí něco jiného. Každý je také přesvědčen, že právě to, co vidí on, je ten pravdivý odraz skutečnosti a ti ostatní že se musí mýlit. Dokonce i v rámci jedné soustavy se názory na pravdu mohou lišit právě jen úhlem pohledu, jako je tomu u našeho modelu pro 3. soustavu dvoudimenzionální (plochu).

Detailněji je vše popsáno v článku „Úrovně a roviny poznání a bytí“.

2. Princip zachování informace

Zákon o zachování informace je ve vztahu k zákonu o zachování energie obecnějším principem. Vzhledem k tomu, že v Teoversu se vše děje současně, tj. všechny informace o minulosti, přítomnosti a budoucnosti jsou stále (věčné nyní) existující, tak žádná informace nezaniká, neztrácí se. Lidé, kteří mají senzibilní schopnosti určitého druhu, tak mohou mít přístup ke všem informacím, které jsou obsaženy v informačním poli Teoversa. Z určitého zorného úhlu je také možno na Teoversum pohlížet jako na informační pole. Někdy je toto informační pole (případně jeho část) nazýváno jako kronika Akáša.

3. Vše je v neustálém procesu změny

Tento princip se zdá být ve zdánlivém rozporu s principem zachování informace, ale není. Je jen součástí jiné úrovně a roviny poznání. Vše s výjimkou Absolutna (tedy vše v Teoversu a tím i Teoversum samotné) je v neustálém pohybu a procesu změny, nic není neměnné. Nic není úplně stejné jako v předchozím či následujícím okamžiku, ať už si ten okamžik definujeme jakkoliv minimálním časovým úsekem. Ten základní rozdíl oproti předchozímu principu je ve způsobu vnímání času.

4. Vše se vším souvisí

V Teoversu vše se vším souvisí. Není nic absolutně odděleného od čehokoliv jiného a vše se tudíž i navzájem ovlivňuje. Otázkou zůstává jen míra ovlivnění. Když si uvědomíme, že Teoversum je jedno ohromné vědomí, tak je tento princip lépe pochopitelný. Pokud zůstaneme na úrovni vesmíru, tak se vše vzájemně ovlivňuje a míra ovlivnění je zjednodušeně dána „velikostí“ (intenzitou) konkrétního jevu a vzdáleností ovlivňovaného objektu v čase a prostoru.

V rámci poznávacího procesu je logicky nemožné uvažovat o všech jevech, které mají vliv na poznávanou skutečnost, ale pouze o těch významných, tedy jevech „velkých“ a blízkých časově a prostorově. Základní chybou mnoha lidí i soudobé oficiální vědy (i když i zde se dějí velké změny) je to, že neuvažují o vlivech jevů mimo naší 3D realitu. Vzhledem k tomu se pak mnoho úkazů jeví jako nevysvětlitelné (nebo jako zázraky) a jejich existence je tak raději zamlčována či potlačována, a pokud se to nedaří, tak vysvětlována často absurdně a zcela nepravděpodobně.

5. Poznání je relativní a funguje na principu rezonance

Vnímání (míněno smyslové i mimosmyslové) by se dalo, zejména pro účely tohoto článku, popsat jako určitá forma rezonance vnímajícího subjektu s vnímaným objektem.

Z tohoto pojetí vnímání plyne, že frekvence vibrací našeho vědomí je určující pro rozsah toho co vnímáme, obdobně jako náš zrak a sluch se pohybují v určitém vlnovém rozsahu a přitom horní i spodní hranice tohoto vlnového rozsahu je u různých lidí (rovněž i jiných bytostí) rozdílná.

Frekvence vibrací určitého vědomí určuje, které aspekty Teoversa může toto vědomí vnímat, které aspekty Teoversa mají odpovídající frekvenci, a tudíž rezonují s poznávajícím vědomím. Proto všichni vnímáme sice jen některé aspekty Teoversa, ale vnímáme tak Teoversum (Boha), i když to tak mnozí nenazývají a velmi by se takovému označení bránili.

Protože existuje pouze jeden bůh, který je vším, všichni včetně ateistů vnímáme jedno Teoversum (Boha). Protože však různí lidé mají různou frekvenci vibrací vědomí a tím i rozsah vnímání, každý vnímá jiné aspekty Teoversa, které odpovídají jeho rozsahu vnímání. Vzniká tak dojem, že mnozí vnímají jiného boha, či případně, že vnímají svět, který žádného boha neobsahuje, přesto, že vnímají pouze rozdílné aspekty téhož boha.

Zároveň ale platí i to, že každý z nás má svého boha, protože každý vnímá ten aspekt boha, který je schopen vnímat vzhledem k úrovni svého vědomí (jeho vibracím). Vzhledem k omezenosti našeho vnímání a nekonečné rozmanitosti Teoversa vnímá každý pouze určitou omezenou množinu aspektů Teoversa a tato množina se zcela nekryje s množinou aspektů Teoversa (Boha) žádné jiné bytosti. Proto každý vnímá boha alespoň částečně odlišně od ostatních.

Detailněji je vše popsáno v článku „ Frekvence vibrací vědomí“.

6. Poznání je procesem mnohasmyslovým

Poznání je proces, který není omezen pouze našimi pěti smysly, i když bohužel velká většina lidí tak zvané západní civilizace je o tom přesvědčena, či přesněji se o tom nechala výchovou a výukou přesvědčit, protože narozené děti (i děti v prenatálním stavu) toto omezení nemají. Mnohé přírodní národy si takováto omezení nekladou a naopak mimosmyslovému vnímání přikládají mimořádný význam, povyšují je nad vnímání smyslové a na takovéto vnímání si „cvičí“ speciální jedince (šamany) a jejich mimosmyslové vnímání pak je hlavním přínosem pro určité společenství.

Jako mimosmyslové vnímání se dá hodnotit jakýkoliv proces poznání, kterým získáváme informace mimo procesu vnímání smysly. Takovýmto procesem je i logika, kdy z dosud známých informací logickým postupem vyvodíme informaci novou.

Rozhodující pro náš poznávací proces není vjem, ale to, jak jej pochopíme, jak mu rozumíme a co si z něj zapamatujeme. To jsou ty informace, které mohou být pro nás přínosem.

Jako příklady mimosmyslového vnímání uvádím intuici, channeling, remote viewing (opuštění těla – OOB), lucidní snění (astrální cestování), telepatii, napojení na informační pole. Je mnoho různých polí a v dnešní době se tento výraz stal velmi oblíbeným. Informační pole je nejuniverzálnější.

Intuice nenahrazuje logiku, ale nedostatek informací, který nám brání pochopit určité rozporné jevy pomocí logiky (tedy zdánlivě logicky rozporné). Mnohdy ji však využíváme nevědomě, čemuž přispívá i to, že mnozí ani netuší, že by mohli mít schopnost mimosmyslového vnímání. Kromě toho ti, kteří tuší nebo již slyšeli či četli o jeho možné existenci, v ně nevěří. Přesto však dochází k jeho využití. Neuvědomujeme si, že je využíváme a pro jeho působení si nacházíme jiná rozumově „racionální“ zdůvodnění, z nichž zřejmě nejčastějším je „náhoda“ a „štěstí“, v lepším případě intuice (což však už je z určitého zorného úhlu také paranormální schopnost).

Je vhodné používat dva nástroje – logiku a intuici. Logika vyloučí nelogické a intuice vybere z logikou nevyloučených. Může nastat situace, kdy logika vyřadí všechny momentálně mysli dostupné varianty. Pak nezbývá než tvořit vlastní teorie a pak vylučovat logikou a vybírat intuicí, což je proces platný pro více oblastí činnosti lidského ducha a soudím, že tak pracovalo a pracuje mnoho velkých myslitelů.

Vliv genetické výbavy, prostředí a duše – naše nové role

09.03.2011

Existuje velmi mnoho různých tu více tu méně vzájemně si odporujících teorií a názorů na roli genetické informace, vlivu prostředí a inkarnované duše v procesu utváření a formování konkrétní lidské bytosti. Většinou je preferována pouze jedna ze složek a druhým je přičítán pouze menší či zanedbatelný vliv. Ortodoxní materialistická věda duši ani neuznává a tak logicky neuznává ani její vliv. K plnému pochopení je však nutno chápat všechny tři složky v jejich komplexnosti a vzájemných vazbách a bez podceňování kterékoliv z nich a přeceňování jiné. Pokusil jsem se podívat na tuto oblast co nejkomplexněji (při nutné míře zjednodušení i vzhledem k délce článku) a rovněž z trochu jiných úhlů než je běžné.

Myslím, že pochopení těchto procesů má i význam pro práci na sobě.

Oficiální věda neřeší příliš úspěšně důvody, proč stejným rodičům se rodí děti se zcela odlišnými fyzickými a psychickými vlastnostmi, přestože genetickou výbavu mají shodnou. Zřejmě je vlivu náhody při smíchání jednotlivých ingrediencí genů obou rodičů přisuzována největší či dokonce jediná role. Pokud ale přijmeme tezi, že náhody neexistují, musíme se nutně věnovat i nematerialistickým příčinám.

Potencionální genetická výbava je dána každé bytosti v její DNA, která obsahuje ohromující množství genetických informací. Tyto informace však nezahrnují pouze genetickou informaci rodičů, ale i dalších předků, rodu či rasy. Čím více je však konkrétní genetická informace „vzdálena v čase“, tím je její informační intenzita nižší. Zvolením svých rodičů si duše volí tuto kompletní potencionální genetickou výbavu.

Duše (vědomí bytosti) si z této široké databáze vybírá pouze některé genetické informace, které považuje za vhodné pro splnění učebních procesů, pro dosažení poznání či pro vývoj v daném životě (uvedené tři možnosti se vzájemně nevylučují, ale jedná se pouze o pohledy z rozličné úrovně poznání).

Výběrem patřičných genetických informací pak vzniká konkrétní genetická výbava jedince, kterou jsou určeny jeho základní charakteristiky těla a mysli. Tento proces výběru však není jednou provždy ukončen narozením. Pokračuje během dětství, kdy si duše může zkoušet jednotlivé odlišné varianty. Tento proces je do určité míry završen dospíváním. Přesto někdy dochází v průběhu života (a není to zas tak výjimečné) ke změnám, které pak mají za následek i změny lidské bytosti jak fyzické, tak mentální. Tyto změny je možné vysledovat u relativně širšího okruhu lidí.

Zdá se logické, že tak zvané starší duše (s vyšší frekvencí vibrací) si vzhledem ke svým zkušenostem z mnoha životů vybírají „kvalitněji“ a nepotřebují dělat v průběhu života korekce. Takoví lidé se pak celý život výrazně vzhledově a v základních povahových rysech nemění. Podoba takových lidí je víceméně stejná, jsou poznatelní i po mnoha letech a dá se předpokládat i jistá konzistentnost jejich chování, což ovšem neznamená, že nemohou i radikálně měnit své názory. Naopak častěji než u druhých u nich dochází k náhlému „prozření“.

Po prožití zážitků blízkých smrti (NDE) někdy (a možné je, že i často) dochází k tomu, že tento stav či zážitek má za následek „prozření či probuzení“ duše. Duše si pak volí novou životní roli, která je tu méně tu více odlišná od role původní a k tomu si pak duše vybírá novou sadu genetických informací z DNA. Tím se dají vysvětlit někdy dost podstatné změny lidí po NDE, a to nejen psychické ale i fyzické. Příbuzní a známí pak vnímají tuto bytost jako nového člověka. Tyto proměny se někdy vysvětlují i výměnou duší a nelze to zcela vyloučit, ale výše uvedený proces se zdá přece jen pravděpodobnější, a proto bude zřejmě častější příčinou změn.

K takovéto změně vlastností dochází občas i bez drastických zásahů do fyzického těla či jiných šokových „terapií“. Při evolučním vývoji v rámci jednoho života může dojít postupnými kvantitativními změnami (pravidelnou prací) k postupnému navyšování frekvence vibrací až dojde ke kvantovému skoku a tím i ke změně kvalitativní. Tato změna pak může mít rovněž za následek výběr částečně nové genetické výbavy.

Výrazné změny na fyzickém těle se logicky realizují snáze v procesu růstu a dospívání, než když je již vývoj těla celkově ukončen.

Uvedený proces je však možno vztáhnout i na další bytosti a není vhodné jej omezovat pouze na člověka. Čím vyšší druh bytostí na vývojovém řebříčku, tím je i více individualizované vědomí. Dospělý člověk má plně individualizované vědomí, které je si vědomo sebe sama jako relativně samostatné entity. Toto plné vědomí sebe sama jako samostatné entity však nepřichází narozením, ale až přibližně kolem třetího roku.

Běžně je uváděno, že u zvířat se jedná o kolektivní duše, ale je velmi pravděpodobné, že stupeň či míra „individualizace či kolektivnosti“ duše je velmi odlišná dle postavení na vývojovém řebříčku. Věda v poslední době pokročila ve výzkumu inteligence zvířat dokonce až tak daleko, že jim i určitou míru inteligenci přiznává. Tento výzkum však přináší výsledky, které jsou v rozporu s dosavadními názory jak na evoluci, tak i na podstatu či příčinu inteligence a možná by se rovněž dalo říct na zdroj inteligence. V poslední době zjišťovaná vysoká inteligence některých druhů ptáků či dokonce chobotnic tuto tradiční představu o podstatě a zdroji inteligence ve vztahu k vývojovému stupni významně narušuje. Stále více tak začíná získávat přívržence myšlenka, že zdrojem inteligence je vědomí, které je na mozku nezávislé a naopak, že mozek funguje víceméně spíše jen jako tuner (přijímač).

Tato míra individualizace vědomí (duše) také určuje míru individualizace konkrétních bytostí ve smyslu jejich odlišnosti od jedinců stejného druhu. Je pravda, že pro zkoumání odlišností dvou psů stejného druhu máme podstatně lepší podmínky, než je tomu u dvou mravenců stejného druhu, ale přesto jsem toho názoru, že u psů je tato diferenciace podstatně větší.

Zajímavé by bylo porovnat DNA jednoho druhu mravenců u různých mravenišť, tj. různých potomků jedné mravenčí královny, případně i mravenišť královen potomků původní mravenčí královny. Potomci jedné mravenčí královny, kteří jsou zároveň příslušníky jejího mraveniště, by měli mít téměř shodnou DNA na rozdíl od mravenců stejného druhu, ale jiné mravenčí královny a z jiného mraveniště, protože výběr genů z celkové genetické databáze druhu provádí jedno vědomí (zjednodušeně kolektivní vědomí mravenčí královny). Vědeckými pokusy bylo zjištěno, že královna „řídí“ chod mraveniště i pokud je velmi vzdálena a případně uzavřena v prostředí, kam nepronikají elektromagnetické vlny. Pokud však královna zemře, končí do té doby jinak bezchybný chod mraveniště.

Vliv prostředí je jako mnoho dalších věcí materialistickou vědou redukován pouze na vlivy hmotné jako je prostředí, ve kterém žijeme, rodiče, školu apod. Toto omezení pak má za následek, že další a přitom velmi podstatné vlivy nejsou brány v úvahu.

Podstatný vliv, který by byl za jistých okolností i akceptovatelný materialistickou vědou, je vliv vibrací a zejména zvukových na naší DNA. Existují vědecké názory (i když zatím ne plně akceptované širokou vědeckou obcí) prokazované i vědeckými experimenty, že naše DNA je ovlivnitelná zvukovými vibracemi. Jednou z nejdůležitějších zvukových vibrací, které nás ovlivňují již v prenatálním stavu, je řeč matky a dalších lidí v blízkém okolí. Mateřština je důležitým faktorem podílejícím se na procesu formování konkrétního jedince. Z určitého zorného úhlu je mateřština jedním ze základních faktorů tvořících spolu s genetickou výbavou příslušnost k určitému národu s jeho charakteristickými rysy.

Dalším nezanedbatelným faktorem jsou v daném prostředí (které je vhodné chápat v co nejširším smyslu slova) vyskytující se morfogenetická pole, která rovněž ovlivňují proces formování každé lidské bytosti. Na rozdíl od předchozího faktoru, není vliv morfogenetických polí tak „snadno“ vnímatelný a právě proto je ještě méně obecně uznávaný, na což má vliv i to, že prostorová vzdálenost nehraje takovou roli jako u zvukových vibrací.

I zde je nepochybně důležitá role duše, která si výběrem životní role (inkarnace) vybírá i prostředí, ve kterém se bude pohybovat.

Vliv třetí složky (duše) jsem již víceméně popsal ve vztazích s prvními dvěma složkami.

Když se nám podaří se neztotožňovat s vlastním egem a v rámci našich možností jsme schopni si uvědomovat, že jsme duší a ne egem, naskýtá se nám možnost zamyslet se nad tím, jak ve smyslu výše uvedeného textu vědomě pracovat na vlastním vývoji včetně možné změny naší genetické informace výběrem nových fyzických a psychických vlastností z potencionální genetické výbavy dané naší komplexní DNA.

V průběhu našeho života můžeme na základě pochopení principu vztahu duše a genetické výbavy a prostředí na sobě pracovat. Jak jsem již uvedl, je možno i v relativně pozdním věku provádět nový výběr z genetické výbavy naší DNA, a tak do určité míry měnit naše fyzické a psychické vlastnosti.

Jestliže duše (vědomí bytosti) po prožitku NDE pochopí, kým opravdu je a na základě tohoto prožitku dokáže vybrat z genetické výbavy dané naší DNA jiné prvky, není důvod, proč bychom toho nemohli dosáhnout i bez tak velkých otřesů a těžkých životních zkušeností jako je klinická smrt, či její blízkost.

Ovlivnění naší DNA je již prokazatelně možno provádět pomocí vibrací a jsou dlouhodobé zkušenosti s ovlivňováním DNA pomocí zvuků a hlasu. Například dlouhodobý vliv manter je obecně známým jevem.

Dle mého názoru mezi ovlivňování vibracemi patří i různé afirmace (potvrzení). I myšlenka má svoji vibraci, která může ovlivňovat DNA. Pokud ji navíc podpoříme i zvukovou vibrací, dochází k synergickému efektu.

Jaké jsou tedy naše možnosti, pokud jsme přesvědčeni, že se naše mysl a/nebo tělo nachází ve stavu, s kterým nejsme zcela spokojeni. Toto přesvědčení je základní podmínkou, protože mnoho lidí (pravděpodobně většina) nevidí důvody ke své změně, ale předpoklady k dosažení svého „štěstí“ vidí ve změně stavu okolního světa, což v podstatě znamená změně druhých bytostí a jejich chování.

Prvním a možná nejdůležitějším předpokladem je vědomí vlastního já, které není ztotožňováno s egem (tělem a myslí). Pokud si uvědomujeme, že nejsme egem, ale duší (vědomím) a že ego je role, kterou si inkarnací duše přišla zahrát, máme možnost díky svému odstupu pozorovatele posoudit, jakou roli to hrajeme a případně se rozhodnout, zda v této roli budeme v nezměněné podobě pokračovat, či zvolit si nové pojetí role.

To znamená roli důkladně analyzovat, pochopit a dešifrovat její jednotlivé aspekty a na základě této analýzy vyhodnotit, které aspekty role bychom rádi vypustili či změnili, případně které nové aspekty bychom v novém pojetí role rádi uvítali.

Další fází je vytvoření vize nové role. Je vhodné si ujasnit, kým chci být, jaký mám cíl. To je velmi důležité, protože bez toho, abychom si definovali to, čeho chceme dosáhnout, je velmi obtížné, ne-li nemožné, něčeho cílevědomě dosáhnout. Přitom není podmínkou, aby tato vize obsahovala komplexní představu role včetně detailů. Může se jednat i o velmi jednoduchou představu nové role – například zářící láskyplné bytosti. Je ale velmi důležité, aby tato vize byla formulována pozitivně (což nutně neznamená, že vlastní role musí být pozitivní – míněno z obecného pohledu ostatních), a tak by neměla obsahovat žádné zápory, jako např. „Nejsem agresivní“, „Nebolí mě hlava“, „Nemám problémy“ apod.

V této souvislosti si uvědomuji, jak často se rodiče, učitelé nebo trenéři snaží, aby se jimi „vychovávané“ bytosti koncentrovaly na nedělání či odstranění dle jejich názorů špatných návyků či chyb, místo toho, aby jejich koncentraci zaměřovali na „správné“ provedení či chování.

Tady si dovolím malou vsuvku. Uvedená doporučení nejsou míněna tak, aby pomohla někomu stát se lepším, protože to je velmi relativní, ale mají pomoct k tomu, abychom se stali tím, kým se stát chceme, abychom hráli tu roli, kterou hrát chceme. Zjednodušeně řečeno nejedná se o doporučení kým být, ale jak jím být. Takže vizí může být například i „Větší agresivitou se prosazuji ve společnosti“.

Nelze také vyloučit, že je někdo (i při plném vědomí si sebe sama a své role) se svojí rolí spokojen, i když hodnocení této role ostatními nemusí být kladné. Každé hodnocení je relativní.

Velmi pomáhá stanovení slovně vyjádřené podpůrné afirmace v přítomném čase jako například „Jsem zářící láskyplná bytost“. Je vhodné tyto afirmace používat jako mantry a říkat si je nahlas a jejich zvukem nechat rozvibrovat celé tělo. Pokud někdo má tu schopnost, je vhodné si afirmaci „zhudebnit“ a zpívat si ji, protože to pomáhá k lepšímu prostoupení vibrací tělem i myslí. Takto námi stvořenou mantru je možno používat kdykoliv (a kdekoliv) a pokud možno často.

V neposlední řadě je důležité začít novou roli hrát okamžitě. Také by se dalo říct hrát si na ni. Jako příklad uvádím modelovou situaci s vizí nové role „zářící láskyplné bytosti“. Nastane běžná situace v životě, kdy se někdo chová způsobem, který v nás v minulé roli vzbudil negativní emoce, a my jsme zareagovali s patřičnou agresivitou a dotyčnému minimálně vynadali. V nové roli si uvědomíme, že jsme zářící láskyplnou bytostí, která reaguje jako zářící láskyplná bytost. Pozor, to neznamená, že zářící láskyplná bytost si nechá všechno líbit a pasivně přijímá ubližování od druhých.

Velmi důležitá je přitom stálá koncentrace vědomí na to, že jsem zářící láskyplná bytost, protože pokud na to zapomeneme, vracíme se do starých rolí a můžeme pak dopadnout jako Zdeněk Svěrák v roli herce Karla Práchenského v Cimrmanově hře Záskok J. Je to obdobné jako když na divadle je herci přepsána role, kterou už hrál třeba 150 krát. Jeho koncentrace na nový text a nové pojetí musí být několikanásobně vyšší, než při 149. repríze.

Na závěr mi nezbývá než popřát hodně štěstí v procesu přechodu na nové role a upozornit, že s vysokou pravděpodobností většinu z nás čekají v relativně krátké budoucnosti pozměněné až zcela nové role, takže co nejčasnější nácvik je určitě na místě.

Státní dluh - dokonalý systém

Mají vlády opravdový zájem na snižování státního dluhu?

11.03.2011

Zamýšlel jsem se nad důvody, proč i velká většina technologicky a ekonomicky úspěšných států má velký a stále se zvětšující státní dluh. Nevěřím na náhody a nezdá se mi příliš pravděpodobné, že vlády na celém světě jsou všechny zaplněny jen neschopnými politiky. Snažil jsem se pominout různá technicko-ekonomická vysvětlení a dobrat se skutečných hlubinných originálních příčin skrytých zrakům veřejnosti. Samozřejmě nemohu vyloučit, že moje hypotéza je zcela mylná, ale když jsem si vše v klidu sepsal, nezdá se mi nelogická. Některé premisy, na kterých je založena, však nemusí být pravdivé či zcela přesné.

Jak vznikají vlády v převážné většině tzv. demokratických států? Na základě tzv. demokratických voleb jsou voleni zástupci do zastupitelských orgánů a případně přímo ještě president.

Co rozhoduje o výsledcích voleb? Média a volební propagace. Kdo ovládá média a kdo je schopen a ochoten zaplatit volební propagaci? Ten, kdo má dostatek finančních prostředků a pod pojmem dostatek je vhodné si představit skutečně hodně velké číslo. Dostatečným množstvím finančních prostředků jsou vybaveny především banky a velké korporace.

Jestliže někdo financuje volby, logicky přepokládá, že ten, koho umožní zvolit, bude hájit především jeho zájmy. Jaký je zájem těchto finančníků? Zisk (ještě více finančních prostředků) a moc (upevnění moci).

Co je tedy cílem „demokraticky“ zvolených představitelů státu při výkonu jejich funkce?

1. Na prvním místě musí sledovat zájem těch, kteří umožnili jejich zvolení (těch, kteří je financují), protože jinak by už nikdy nebyli zvoleni. Případně by byli odvoláni již v průběhu volebního období, v horším případě i jinak odstraněni, čehož jsme byli často svědky a nemuselo se jednat vždy jen o fyzickou likvidaci.

2. Na druhém místě sledují svůj zájem, který však nesmí příliš kolidovat se zájmem financujících (v opačném případě by se dostavily výše uvedené následky), a tím zájmem jsou opět peníze a moc (případně v obráceném pořadí).

3. Na třetím místě bývá někdy i zájem občanů státu, což bývá ovlivněno touhou po opětovném zvolení nebo dokonce i jistou mírou slušnosti některých zvolených zástupců.

Ve výjimečných případech zejména v revolučních nebo přechodových obdobích tomu bývá u části zvolených i jinak.

Určitou podobnost se třemi základními zákony robotiky jsem si uvědomil až po opětovném přečtení a nebyly proto pro mě inspirací, alespoň ne vědomou.

Jestliže vyjdeme z předchozích předpokladů, zdá se logické, že vlády a poslanci nemohou mít žádný mimořádný zájem na nezadlužování států. Ze státního rozpočtu jsou financovány státní zakázky. Dle mnohých odhadů je přibližně 30% (alespoň u nás, jinde je toto procento nižší, ale i vyšší) z takto použitých finančních prostředků přesunuto formou korupce mezi korumpované (příslušníky státních orgánů) a korumpující, což jsou převážně velké firmy vlastněné korporacemi. Na nižších úrovních se pochopitelně jedná o menší firmy, ale také o rozsahem podstatně menší zakázky a tudíž menší finanční prostředky. Když si uvědomíme, že korumpovaní většinou nemohou získané peníze ihned ve velkém utrácet, tak je zřejmé, že i tyto peníze končí na delší dobu uložené v bankách (z pohledu ČR ještě ke všemu bohužel zahraničních).

Protože o 30% předražené státní zakázky není možné pokrýt z prostředků získaných státním rozpočtem, je nutno je krýt prodejem státních dluhopisů. Dluhopisy kupují banky a mají tak jeden z nejjistějších a nejméně pracných zisků v podobě úroků z těchto dluhopisů. Například ČR platí ročně na úroky ze státního dluhu cca 60 miliard Kč. To už je docela slušný zisk pro banky. Podle jednoho odhadu to celosvětově tvoří 1,5 – 3 biliony euro, ale jsou odhady i mnohem vyšší, které započítávají i dluhy nižších územních celků a obcí. Možná, že v diskuzi někdo doplní přesnější údaje.

Pracnost obhospodařovávání dluhopisů ze strany bank je minimální. Jistotu splácení zajišťují představitelé státu, jejichž zvolení zajišťují vlastníci bank. O tom, jak banky tvoří peníze na krytí nákupu těchto dluhopisů, již bylo napsáno mnoho textů a dokonce ani nejsou nijak oficiálně vyvraceny, takže není základním problémem, kde vzít finanční prostředky na nákup těchto dluhopisů. V případě, že se dostaví krize a mohlo by něco skřípat, zvolení státní představitelé zajistí dostatek finančních prostředků pro zajištění chodu hlavních bank.

Vše zaplatí daňový poplatník a hra na pravici a levici či konzervativce a liberály či jiné podobné hry mohou pokračovat.

Myslíte, že vlády mají opravdový zájem na nevytváření nebo snížení státního dluhu? Nezdá se divné, že až na výjimky mají nulový nebo nízký schodek státního rozpočtu jen státy, které nejsou řazeny mezi tzv. demokratické?

"Obchody s bankéři probíhají beze svědků a poškozená strana je bezmocná před těmito lidmi, kteří mají mnoho přátel, velké spousty peněz a jejich profese jim dodává zdání důvěryhodnosti." – Isokratés, 393 př. n. l.

Na závěr se odvážím vyslovit ještě jednu hypotézu, které se mně však nezdá zase tak úplně nepravděpodobná. Jediným cílem tohoto postupu, tj. stálého celosvětového zvyšování státních dluhů nemusí být pouze zisk, případně likvidace střední třídy. Dalším a ještě možná podstatně významnějším cílem může být státní majetek. Až státy nebudu schopny splácet dluhy, což nebude trvat tak dlouho, může dojít k situaci, kdy věřitelé začnou na uhrazení svého dluhu přebírat státní majetek. Náznaky tu už jsou. Byly vypuštěny pokusné balónky v případě Řecka v podobě návrhu na prodej některého ostrova.

Státy vlastní ještě ohromné majetky, které zatím jsou mimo přímou kontrolu korporací na rozdíl od velké většiny majetku v soukromém sektoru. A není toho málo. Ostrovy, celá území, lesy, pole, silnice, železnice, infrastruktura, elektrárny, velké nemovitosti a jistě mnoho dalších věcí. Ostatně není to zase tak dávno, co Rusové prodali velmi levně Aljašku. V té době se sice jednalo o prodej jinému státu, což ale není tak významný rozdíl (minimálně z pohledu prodávajícího státu).

Ponechám na úvaze každého čtenáře, aby domyslel, co by zbylo nám prostým občanům, pokud by se tento plán podařilo zrealizovat a nemohu při té příležitosti nevzpomenout na jeden jako obvykle podařený vtip od pana Renčína. Pro osvěžení paměti - jedná se o vtip, který je parafrází na kdysi populární slogan „Máme holé ruce“.

Je naše společnost připravena na výrazné změny?

01.04.2011

Myslím, že není pochyb, že většina občanů naší země již po výrazných změnách touží. Pokud bychom však provedli výzkum, jak si dané změny představují, tak se trochu obávám, že opět většina se nebude lišit od představ mas provádějících „revoluce“ v arabských zemích.

Jsem přesvědčen, že na rozdíl od občanů arabských zemí, je většina lidí u nás podstatně více v obraze o tom, co je „shnilého ve státě Českém“. Dokonce bych řekl, že panuje i relativně dostatečná shoda v tom, co lidé nechtějí. Výrazně horší situace je v pojmenování příčin neutěšeného stavu a co se týče názorů na možné varianty řešení této „krize společnosti“ (myslím, že není důvod, proč takto současný stav nenazvat a nejedná se pouze o hodnocení ekonomiky) dovolím si označit tuto situaci dokonce slovem katastrofa. Tím nemyslím jen v podstatě neexistenci komplexních řešení, která by nebyla jen kosmetickými úpravami, ale až antagonistické rozpory mezi jednotlivými druhy řešení, byť by se jednalo i jen o ty víceméně kosmetické úpravy.

Nelze pominout ani jeden poměrně významný faktor. Nemalá část obyvatel naší republiky (míněno z obyvatel, kteří o věci vůbec přemýšlejí) je konzervativního založení, což je orientace, kterou se tak často sami označují, ale která nemá jednoznačnou souvislost s tím, co je jako konzervativní orientace označováno v politice, filozofii či ekonomii. Prostě jsou to lidé, kteří netouží po změnách, vyhovuje jim určitý status quo, i když se jim nezdá ideální a obávají se (možná ne zcela neoprávněně), že případné změny by mohly být k horšímu. Od těchto lidí nelze přirozeně očekávat vize budoucnosti obsahující převratné změny.

Skutečností je, že zřejmá rozpornost potencionálních řešení současné neutěšené situace vychází z velmi rozdílného hodnocení příčin krize. K této situaci nepochybně velmi přispívají média, která (nejen dle mého názoru) víceméně cílevědomě štěpí společnost na různé frakce, jako je pravice a levice, konzervativci a liberálové apod. Tato taktika svalování neutěšeného stavu společnosti jednou na levicové vlády, jednou na pravicové vlády a vždy současně na předchozí období reálného socialismu (zcela ignorujíc nepochybnou skutečnost, že v mnoha dalších zemích není stav o mnoho lepší, včetně spokojenosti obyvatel a o naši formu socialismu tam ani nezavadili) relativně úspěšně pomáhá zastírat podstatu problémů.

Pokud existuje takováto roztříštěnost a neexistují pozitivní vize (negativních je dost), lze přepokládat, že dosažení jakékoliv pozitivní změny za takovýchto podmínek bude velmi obtížné. Situace mně připomíná slavný výrok klasika: „Žena neví, co chce a nepřestane, dokud toho nedosáhne.“

Protože je mínění mnoha lidí dost ovlivněno některými dle mého názoru mylnými, ale obecně tradovanými názory, věnuji následující část jejich zpochybnění či vyvrácení.

Někdo má dost peněz a tak už nepotřebuje získávat další, natož nezákonným či neetickým způsobem. Proto je lepší nechat u vesla staré „zloděje“, protože ti už mají peněz dost a nemají zapotřebí získávat další peníze nezákonným či neetickým způsobem. Případně dopomoci k veslu bohatým, protože ti již mají „nahrabáno“.

Toto prostě není pravda a nemá to opodstatnění v žádných známých skutečnostech. Smyslem života některých lidí je vydělávat peníze a získávat či rozšiřovat moc (peníze a moc jsou vzájemně zástupné energie). Množství vydělaných (vhodnější výraz je v tomto případě spíše jakýmkoliv způsobem získaných) peněz je pro ně mírou jejich životní úspěšnosti. Příklad ze sportu – v tenise za stavu 5:0 a 40:0 jsou ochotni se do krve hádat o sporný míč, který ještě dopadl na druhé straně kurtu, kam nemohli vidět. Tito lidé chtějí získat každý míček, každý fifteen. Tito lidé nikdy nebudou mít dost peněz, aby neměli zájem vydělávat další, nikdy nebudou mít dost moci, aby nechtěli další. Jsou určité výjimky, které (jak se říká) potvrzují pravidlo, ale takto výjimeční lidé se v podstatě nikdy nedostávají do vrcholných funkcí v politice. Aby nedošlo k nedorozumění, řeč je o profesionálních politicích, a ne o normálních lidech, kteří nebývají takto postiženi, ale ti nemají v současném politickém systému (tzv. demokracii) šanci se prosadit.

Ti, kteří vydělávají hodně peněz, „živí“ ze svých daní (případně dalších odvodů) ty, kteří vydělávají méně.

V současné době je produktivita práce na takovém stupni, že tzv. nadhodnota, kterou někteří pracovníci vyrobí, výrazně převyšuje jejich odměnu za práci a tato nadhodnota je pak přerozdělována v průběhu dalšího putování potravin, výrobků nebo energie na místo spotřeby i ve prospěch těch, kteří vydělávají většinou podstatně více než ti, kteří tvoří skutečné hodnoty, tj. nepodílejí se jen na jejich přerozdělování. To znamená, že jejich příjem je vyšší díky tomu, že se podílí na přerozdělení hodnoty, kterou vyrobili ty „opovrhované, nevzdělané, od státu zajištění očekávající“ socky, na které oni pracovití a vzdělaní musí vydělávat.

Důkladnější popis je uveden v mém článku „Cílem je zaměstnat mysl lidí zástupnými problémy, aby se nesnažili pochopit podstatu“.

Tím nechci nijak zpochybňovat význam práce některých lidí z této skupiny více vydělávajících, ale jen upozornit, že velikost jejich výdělku je v mnoha případech zcela závislá na přerozdělení nadhodnoty vyrobené těmi méně vydělávajícími. Na druhé straně nelze zapomenout ani na to, že existují rovněž lidé, jejichž způsob získávání finančních prostředků se dá označit jednoznačně jako parazitický a vyskytují se napříč celým spektrem společnosti.

Změnou vládnoucí strany v zaběhnutém systému převládajících dvou či tří stran se může změnit něco podstatného.

Je pravdou, že tento názor v poslední době už poměrně značně ztrácí své zastánce. Přesto hrou na levici a pravici a svalování viny za současnou neutěšenou situaci na dnes či dříve vládnoucí stranu se zabývá stále dost lidí. Není pochyb, že se na tom podílejí podstatnou měrou novináři, různí publicisté a politologové, kteří to mají v popisu práce v rámci systému „rozděl a panuj“. Bohužel i někteří inteligentní a sečtělí lidé se nechávají strhnout k této hře a dokonce s patřičnou mírou pro mě někdy až nepochopitelné nenávisti se přidávají k vrhání špíny na tu druhou stranu. Přitom je to v podstatě všude na světě v tak zvaně demokratických státech stejné. Volby nic nerozhodují, pokud se tedy nepohybujeme v rovině – kdo se zrovna obohacuje na úkor občanů – voličů.

Jde jim jen o to, jak vydělat co nejvíce peněz.

Toto tvrzení je rovněž běžně tradovaný omyl. Moc je stejně silná a nebezpečná droga, jako ty nejtěžší drogy a dobrovolně se jí málokdo dokáže vzdát. Stejně jako se alkoholik z vlastního rozhodnutí sám a dobrovolně málokdy vyléčí ze své závislosti. Proto se jeví některé věci prostému člověku nepochopitelné. Většina lidí ví z vlastní zkušenosti, jak i slušní a hodní lidé se pod vlivem moci mění a často se jedná o moc relativně bezvýznamnou, jakou je například moc hlavního vedoucího na dětském táboře.

Druhou součástí omylu je to, že jim jde jen o jejich peníze. V současné době totiž už ani nejde tolik o jejich peníze (v této úvaze jsou zahrnuty víceméně pouze tak zvané globální elity), protože těch mají opravdu dost, ale jde o naše peníze. Hybným momentem není jejich zbohatnutí, ale naše zchudnutí. Systematická likvidace střední třídy a vytvoření co nejširší třídy lidí, kteří jsou plně závislí na každodenní práci a výdělku. Strach z nedostatku a závislost na systému jsou z jednoho zorného úhlu cílem mnoha různých vzájemně se doplňujících akcí a operací a z jiného zorného úhlu prostředkem k dosažení absolutní moci nad lidmi.

Osobně spatřuji velké (možná největší) nebezpečí v jednom velmi významném aspektu. Zatímco globální elity mají naprosto jasný cíl a vizi a nepochybuji, že i velmi sofistikovaně zpracovanou včetně všech možných plánů A, B a C vedoucích k jejímu dosažení, tak na druhé straně panuje velmi silná názorová roztříštěnost, jejímž v podstatně jediným sjednocujícím prvkem je odpor k vizi globálních elit a zavedení NWO. Osobně k tomu považuji za nutné připomenout, že nevidím zásadní problém v celoplanetární vládě a novém celospolečenském uspořádání, ale v tom, kdo a s jakými úmysly bude tuto vládu vykonávat a čemu a komu bude nový světový pořádek sloužit.

Zdá se mi, že se s určitou mírou despektu díváme na arabský a muslimský svět a na jejich představy o optimálním uspřádání společnosti, ale oni mají na rozdíl od nás jeden sjednocující prvek, a to je islám.

Když se porozhlédneme po internetu na různé články, blogy a diskuze, tak existuje velmi široká škála zejména ekonomických, případně sociologických názorů, které jsou často až nenávistně rozporné. A to se ještě snažím pominout vzájemné primitivní nadávání a osočování těch, kteří se hrdě hlásí tu k pravici, a tu k levici.

Základní nedostatek prolínající se velkou většinou těchto teorií je buď absolutní neřešení otázky, jak tyto „nové“ systémy prosadit, nebo je tato otázka řešena s poměrně vysokou mírou nereálnosti v současných podmínkách.

Když pohlížíme do dějin, a to nejen naší vlasti, ale i celosvětových, zdá se mi zřejmé, že úspěšnost dané země a systému moci se odvíjela především od toho, kdo tuto moc vykonával, případně jaká byla kvalita lidí podřízených této moci. Soudím, že i pohled na dnešní situaci ve světě tento názor víceméně potvrzuje.

Ideálním stavem by bylo, aby výkon příslušné funkce ve státním aparátu vykonával člověk, který je moudrý, nejde mu o moc a peníze a je alespoň částečně odborníkem v oblasti, ve které svoji funkci vykonává. Bohužel v systému zvaném eufemisticky demokracie, který existuje v tak zvaně západních zemích, je takováto možnost již z principu v podstatě vyloučena. Ve velké většině případů takovýto člověk nevidí žádný důvod, proč by se o takovouto funkci za stávajících podmínek snažil a ani nemá pro toto prosazení odpovídající vlastnosti. Pokud se tam shodou mimořádných okolností takovýto člověk přece jen dostane, tak obranný mechanismus systému ho buďto semele anebo vyloučí. Netvrdím, že toto je nějaká nová objevná myšlenka, ale pouze se snažím upozornit na to, co považuji za neuralgický bod všech našich úvah o možných změnách.

Pokud se nepodaří zajistit, aby se na významné funkce dostali lidé dostatečných morálních a odborných kvalit, tak je podle mého názoru otázka druhu a formy společenského a ekonomického systému skutečně až druhotnou záležitostí.

Z tohoto důvodu se i tímto článkem snažím upoutat koncentraci pozornosti na řešení tohoto dle mého názoru ústředního problému. Pokud by se podařilo prosadit na rozhodující místa lidi výše uvedených kvalit, tak jsem přesvědčen, že v jejich schopnostech by bylo zvolit systém, který by byl optimální pro společnost daného státu s přihlédnutím ke všem vnitřním i vnějším podmínkám existujícím v dané době.

Nemyslím, že by řešení této základní otázky bylo jednoduché, ale je nejvyšší čas ho hledat a koncentrovat na něj naši pozornost, abychom se opět po čase nedivili, kdopak nám to po další předpokládané (ale pravděpodobně již ne zcela sametové) revoluci vládne. Přitom nepochybuji, že charismatičtí vůdci, kteří se však morálkou nijak neliší od těch dnešních, jsou již připraveni.

To, co jsme do současnosti sledovali, je možno přirovnat k šachové hře, kdy velká většina lidí byla schopna vnímat tak maximálně tahy pěšcem a případně i důvody pro ten který tah. Ti vyspělejší byli schopni vnímat i tahy koněm či střelcem. Postavení a tahy vyšších figur a jejich smysl už vnímali jen zasvěcení. Existující běžné návrhy na úpravy či zdokonalení funkce společnosti jsou návrhy na úrovni toho, zda táhnout pěšcem z C3 na C4 nebo C5 na levé straně šachovnice nebo pěšcem z F3 na F4 nebo F5 na pravé straně šachovnice. Velmi odvážné a nekonformní názory navrhují dokonce táhnout koněm či střelcem.

Je však poměrně pravděpodobné, že příští vývoj bude vypadat spíše tak, jako když někdo přijde a strhne ze stolku (znamenajícího svět) šachovnici a zůstanou na něm jen některé figurky, ale nebude šachovnice, nebudou fungovat žádná známá pravidla, žádný známý algoritmus. Jak se připravit na tuto situaci? Je otázkou, jaké vytvářet modely společnosti pro takovouto situaci. Zdá se, že neexistuje východisko.

Jediným východiskem dle mého názoru je zajistit, aby se na odpovídající řídící funkce dostali moudří lidé, kteří nejsou závislí ani na moci ani na penězích a nebezpečí vytvoření takovéto závislosti je u nich minimální a přitom jsou alespoň do určité míry odborníky v některém segmentu rozhodovací pravomoci. Oni pak musí zpracovat a navrhnout optimální řešení, které bude vycházet z podmínek existujících v té době. To znamená, že navržený systém nutně musí vycházet i z úrovně lidí v daném místě a době a jejich schopnosti navržený systém akceptovat a realizovat. Zároveň by takovýto systém měl umožňovat rozvoj lidí a tím i rozvoj systému.

Jak překonat stagnaci ve vývoji

11.05.2011

Stále více lidí se snaží o vlastní duchovní vývoj, přičemž narážejí na různé překážky, bloky a bariéry a občas (možná spíše často) se dostávají do situace, kdy mají pocit, že stagnují. To mě přivedlo na myšlenku převést svůj názor k této problematice do článku, protože již několikráte jsem tuto otázku řešil s konkrétními lidmi ústně.

V prvé řadě považuji za vhodné upozornit, že pocit stagnace je jevem zcela běžným a řekl bych, že pro většinu lidí zcela zákonitým, což je ovlivněno několika faktory.

Možná nejpodstatnějším faktorem je skutečnost, že vývoj téměř nikdy neprobíhá lineárně, ale v určitých skocích, kdy dlouhodobé zvyšování kvantity se nijak zvláště neprojevuje na kvalitě, dokud nedojde ke kvantovému skoku na vyšší kvalitativní úroveň. Blíže jsem se tomuto tématu věnoval v článku „Tři základní druhy cest duchovního rozvoje“. Pokud se člověk nachází ve fázi postupného narůstání kvantity, je celkem přirozené, že může dojít k závěru, že stagnuje, i když tomu tak ve skutečnosti není.

Dalším faktorem pocitu stagnace je obtížné vnímání jemných posunů ve vývoji v průběhu delší doby. V tomto případě může pro nás být vhodným indikátorem pohled druhých lidí, zejména těch, kteří se s námi setkávají po delších časových úsecích a díky tomu jsou schopni lépe postřehnout změny v dosaženém stupni vývoje. Proto je dobré vnímat, jak tito lidé na nás reagují, ale s vědomím, že na náš posun ve vývoji nemusí všichni reagovat kladně.

Nezanedbatelným faktorem může být i to, že si stanovíme určitý konkrétní cíl naší práce, a pokud ho nedosahujeme, máme za to, že jen stagnujeme. I z tohoto důvodu považuji za vhodnější nestanovovat si přímo nějaké absolutní cíle, ale za hlavní smysl své práce považovat vlastní cestu duchovního rozvoje.

Pokud abstrahujeme od výše uvedených faktorů subjektivního posuzování, tak situace, kdy dochází k určité stagnaci, je víceméně zcela běžným jevem. V tom případě je na místě se ptát, jak dál. Určitě není vhodné činit nějaké ukvapené negativní závěry o případné nemožnosti dalšího postupu, i když je dobré si být vědom, že všichni jsme do určité míry omezeni podmínkami danými naší inkarnací. Na druhé straně jsou však podmínky pro všechny značně ovlivněny zcela mimořádnou kvalitou současného časového období, která umožňuje vývoj nemyslitelný například před padesáti či dvaceti lety a je obtížné i jen odhadnout, čeho všeho již jsme schopni a zejména budeme v relativně krátké době.

Pokusím se opět na podobenství nastínit základní body možného obecného postupu. Jako obvykle využívám oblast sportu, kde je vývoj sportovní výkonnosti téměř nejdůležitějším faktorem a myslím, že pro tyto účely není vůbec důležité, na jaké úrovni je sport provozován.

Představme si sportovce, který systematicky trénuje a po určité době dosáhne konkrétního pro něj uspokojivého výsledku. Po další době a dalším poctivém tréninku však se výsledky již dále nezlepšují a dochází ke stagnaci. V zásadě má nyní dvě možnosti. Buď se s tím smířit, nebo se pokusit něco změnit. Aby mohl něco změnit, je nutné, aby si udělal analýzu stávajícího tréninku včetně všech věcí s tím souvisejících jako například stravy, celkové životosprávy a stavu psychiky. Po této analýze je teprve vhodné přistoupit k úvahám o vyzkoušení nových tréninkových metod či dalších změnách v ostatních oblastech majících vliv na jeho sportovní výkonnost. Při hledání nových forem se může poohlédnout po zkušenostech jiných sportovců a aplikovat je na sobě, nebo se pokusit tvůrčím způsobem rozvinout vlastní metody a formy nové.

Téměř shodný postup může zvolit každý, kdo má pocit, že stagnuje a má zájem na dalším rozvoji. Při vlastní analýze dosavadního způsobu práce a tím i v podstatě analýze dosavadního způsobu života považuji za důležité nezapomenout na jednu podstatnou věc, která má širší platnost i mimo rámec této úvahy.

Velká většina lidí se intenzivně zabývá myšlenkami na to, čeho se jim nedostává a někteří tím dokážou trávit (a často i otrávit, a to nejen sobě) nemalou část života. Málokdo se však zabývá se stejnou intenzitou myšlenkami na to, co mu přebývá. Výjimkou potvrzující pravidlo je podkožní tuk ☺, protože jeho přebytkem se zabývá poměrně dost lidí. Přitom to, co nám přebývá, má na nás většinou stejně negativní vliv, jako to, čeho se nám nedostává. Tím přebytkem samozřejmě nejsou míněny pouze materiální statky či skutky projevující se ve hmotě. Množství negativních myšlenek může být pro náš rozvoj větší překážkou než absence myšlenek pozitivních. Není nutno také pochybovat, že i přebytek spirituálna, esoteriky či meditací může mít svůj negativní vliv, protože pouze harmonie a vyváženost spirituální a hmotné složky našeho života umožňuje plynulý a komplexní vývoj.

Vím, že lidé jsou někdy fascinováni jogíny, kteří tráví dlouhé roky bez hnutí tím, že sedí nazí v poloze lotosového květu někde v pralese nebo v horách, ale není pochyb, že to asi nebude cesta pro každého. Máme však jistotu, že tito lidé tímto způsobem dělají nějaké pokroky ve svém duchovním vývoji? Stále mám na mysli jednu věc. Inkarnovali jsme se sem za určitých vnějších i vnitřních podmínek a je dobrý důvod předpokládat, že tyto podmínky jsme nezvolili jakousi náhodnou shodou okolností a že žití v rámci takto zvoleného prostředí je to, co nám poskytuje vhodné podmínky pro náš vývoj.

Jedním z přebytků, kterého je dobré se zbavit, bývá naše závislost na výsledcích vývoje. Ostatně každá závislost je postradatelným přebytkem. Podrobněji jsem se tomuto tématu věnoval v článku „Hra na vývoj jako součást matrixu vyšší úrovně“, z něhož vyjímám pouze dvě věty. Není nic „špatného“ na naší účasti ve hře na vývoj, tak jako není nic „špatného“ na naší účasti v mnoha dalších hrách, ale je „dobré“ pochopit, že vývoj není jediným smyslem života. Je pro nás významné, abychom z vývoje jediný smysl života nečinili a nebyli závislí na výsledcích této hry na vývoj.

V následujících odstavcích se budu věnovat několika konkrétním formám překonání stagnace, které by mohly být pro někoho přínosem, i když jsem si vědom, že v některých případech se již budu opakovat.

Za vůbec nejdůležitější základ všeho považuji koncentraci vědomí. V užším pojetí to bývá nazýváno koncentrací na přítomný okamžik. Jedná se o to být si vědomý každého svého činu, každé své myšlenky, každé své emoce.

Při určité míře zjednodušení je duchovní vývoj posuzován jako zvyšování frekvence vibrací. Každý náš čin či každá naše myšlenka (i sebebanálnější) mají tři možné vlivy na frekvenci našich vibrací. Pozitivní – zvyšující frekvenci, neutrální – neměnící frekvenci a negativní – snižující frekvenci. V tomto bodě považuji za velmi důležité upozornit na to podstatné, to jest, že se jedná o náš čin nebo myšlenku. Činy a myšlenky druhých bytostí takovýto vliv mají pouze zprostředkovaně, protože náš vztah k těmto činům či myšlenkám či naše reakce na ně jsou to, co ovlivňuje frekvenci našich vibrací. Samotná aktivita druhé bytosti tento přímý vliv nemá. To názorně plyne z faktu, že stejný čin konkrétní bytosti může mít vliv (zprostředkovaně) na jednu bytost pozitivní a na druhou negativní (například nabídka k obědu ve formě koprové omáčky ☺).

Tuto úvahu považuji za velmi důležitou, protože v mnoha případech nemůžeme ovlivnit činy a myšlenky druhých bytostí, ale vždy můžeme ovlivnit náš vztah k jevům nás obklopujícím a naši reakci na ně.

K tomu, abychom vždy dokázali vědomě ovlivnit tento náš vztah, musíme stále udržovat svoji mysl koncentrovanou na tu podstatnou skutečnost, že každý náš čin a každá naše myšlenka ovlivňují frekvenci našich vibrací. Netvrdím, že je to lehké, ale realizovatelné to je a obávám se, že mnoho jiných cest není (jsou-li jaké). Mnoho různých mentálních a meditačních technik v podstatě jen směřuje k dosažení tohoto cíle. Žádná úžasná meditace ani jiný podobný zážitek nejsou nic platné, pokud jejich výsledkem (samozřejmě ne nutně jediným) není naše zvýšená schopnost minimalizovat naše myšlenky a činy snižující frekvenci našich vibrací a maximalizovat naše myšlenky a činy zvyšující frekvenci našich vibrací.

V případech, které by mohly negativně působit na naše vibrace, by nám koncentrace pozornosti měla umožnit uvědomit si příčinu, která spočívá v tom, že skutečnost neodpovídá naší představě o skutečnosti a pokud je to v našich silách, tuto skutečnost změnit, a pokud to není v našich silách, změnit svůj názor na to, jak by tato skutečnost měla vypadat. V náhlých a neočekávaných situacích to bude asi obtížnější, ale při déle trvajících problémech (tj. stavech, které my jako problém vnímáme), bychom toho měli být schopni. Prostě určitou skutečnost přijmout jako fakt, tak aby naše myšlenky na ni byly neutrální vůči našim vibracím, když lze asi těžko přepokládat, že by je mohly ovlivňovat pozitivně. Doporučuji nepodceňovat v těchto souvislostech ani naše vnímání celospolečenské a celoplanetární situace, protože negativních podnětů k tomu dostáváme z hlavních i alternativních médií dost a dost.

Naše koncentrace by neměla být zaměřena pouze na to, aby naše činy a myšlenky směřovaly ke zvyšování frekvence našich vibrací, ale i ke zvyšování frekvence vibrací bytostí (nejen lidí) nás obklopujících. Obávám se, že na toto se bohužel zapomíná a přitom si nemyslím, že by se jednalo jen o to samé, co je vyjádřeno v úsloví „Nečiň ostatním, co nechceš, aby bylo činěno tobě!“. Dle mého názoru je koncentrace na zvyšování frekvence ostatních širším pojmem, zejména tím, že je zaměřena pozitivně a ne pouze na nekonání skutků, které ostatní hodnotí negativně.

Nic neexistuje odděleně a vše se vzájemně ovlivňuje, proto zvýšení frekvence vibrací v našem okolí má pozitivní vliv i na frekvenci našich vibrací.

Nejběžnějším případem negativního ovlivňování vibrací druhých bytostí je přenášení naší špatné nálady (nedostatku energie) na druhé bytosti. Tato forma ovlivňování se jako černá nit vine mnoha partnerskými, rodičovskými, zaměstnaneckými a obdobnými vztahy a ušetřeny nebývají ani naši zvířecí přátelé.

V souvislosti s vlivem na druhé bytosti považuji za důležité upozornit na „jev“, kterému se říká empatie. Pokud máme zájem, aby náš vliv na druhé bytosti byl minimálně neutrální, tak bez alespoň částečné schopnosti vcítění se do druhé bytosti je realizace tohoto našeho zájmu velmi obtížná. Jak jsem již výše uvedl, různé bytosti mohou vnímat a posuzovat stejné činy rozdílně a i z toho důvodu je koncentrace na vciťování se důležitá.

Ne všichni máme tento dar v plné míře od boha, ale tak je to ostatně i se všemi našimi vlastnostmi a schopnostmi. Nicméně jedno úsloví praví, že cvik dělá mistra a platí to i v případě empatie. Vyžaduje to však koncentraci na vnímání ostatních bytostí včetně jejich neverbálního chování, nálad a energií (tak jak to obvykle praktikujeme u našich zvířecích přátel), což bývá často problém vzhledem k běžnému egocentrickému přístupu k životu.

Schopnost empatie se dá cvičit v podstatě stále, protože až na výjimky jsme stále v kontaktu s dalšími bytostmi a nemusí se jednat pouze o bytosti lidské. Důležité je přitom abstrahovat od vlastních představ, názorů a hodnot a naopak snažit se vnímat a pochopit emoce a jejich motivy u druhých.

I když jsem si vědom, že následujícímu tématu jsem se již několikrát věnoval (například v druhé části článku „Ego a egoismus“) a často je námětem mnoha úvah, nemohu ho opomenout, protože je velmi důležité. Je jím vztah k sobě samému, k vlastnímu egu, který bývá opravdu velmi často negativní. Logicky na prvním místě je si tento negativní vztah k vlastní osobě uvědomit a přiznat. Pokud se nám toto podaří, můžeme začít se zvyšováním lásky k sobě a se zvyšováním sebedůvěry, což však je námětem na samostatný článek, kterých je, jak jsem již uvedl velmi mnoho. Mimořádně (oprávněně) se tomuto tématu věnuje například Pavel Karpeta ve svých článcích.

Zločin a trest

30.05.2011

Téma staré jako lidstvo samo, i když stále aktuální, a pravděpodobně bych se do něj nepustil, kdybych nebyl požádán jednou čtenářkou. Také mně to trvalo dlouho, než jsem se odhodlal.

V tomto tématu panuje mnoho předsudků a dogmat často vzájemně protichůdných, což je ovlivněno mimo jiné tím, že se na ně dá pohlížet z více úrovní a úhlů pohledu. Už v samotném názvu je obsažena běžně používaná nesrovnalost. Zločin (zlý čin) a trest jsou pojmy jiné kategorie. Zločin (zlý čin) je morální hodnocení nějakého činu. Pojem, který přísluší k pojmu trest je trestný čin, což je čin, s jehož vykonáním (může se jednat o činnost i nečinnost) určitá norma spojuje uložení trestu k tomu oprávněným orgánem. Touto normou nemusí být jen trestní zákoník nějakého státu, ale může jí být i pravidlo chování stanovené rodiči pro dítě a oprávněným orgánem k uložení trestu může být rodič. Rovněž touto normou mohou být pravidla nějaké hry (sportu) a oprávněným orgánem k uložení trestu může být rozhodčí.

Ne s každým morálně negativně hodnoceným činem je spojeno uložení trestu. Dalo by se tedy říct, že trestné činy jsou podmnožinou zločinů. Pro úplnost považuji za vhodné dodat, že v běžné řeči tyto pojmy téměř splývají, i když existují činy, které jsou jako zločiny označovány s vědomím, že nejsou činy trestnými dle trestního zákoníku. Podobně i tresty jsou podmnožinou morálně negativních hodnocení.

Každý trestný čin je tudíž zároveň činem zlým, tj. morálně negativně hodnoceným pouze s tím rozdílem, že je určitou autoritou sankcionován. Tím se však dostáváme k zásadní otázce „Co je to zlo?“ Tato otázka je podstatná i pro trest, protože pokud není žádný zlý čin, není ani trestný čin a není ani důvod uvažovat o trestu.

Zlo a rovněž tak i dobro jsou vždy otázkou hodnocení. Vše ve stvořeném světě obsahuje plus i mínus (jin a jang), ale to, zda plus nebo minus považujeme za dobro či zlo je již jen a pouze otázkou hodnocení konkrétním subjektem (bytostí) nebo subjekty.

Pokud v této souvislosti budeme uvažovat o pojmu „absolutní zlo“, lze jej definovat jako to, co za zlo považují absolutně všichni. Z této definice plyne, že absolutní zlo se vyskytuje pouze jako abstraktní pojem, protože není možné nazvat absolutním zlem něco, co kdokoliv ve stvořeném světě (v Teoversu včetně Boha Tvořitele) za zlo nepovažuje.

Za absolutní zlo je občas nepřesně považováno „relativně absolutní“ zlo, tj. to, co je za absolutní zlo považováno určitou množinou bytostí. Dá se předpokládat, že určitá svým způsobem relativně uzavřená množina bytostí může hodnotit nějaký fenomén jako absolutní zlo. Může nastat i ten případ, kdy tato množina bytostí je natolik velká, že má tendenci se považovat (vzhledem ke své omezené způsobilost vnímat opravdu všechny entity a navíc jim přiznat schopnost provádět hodnocení) za množinu všech bytostí se schopností hodnocení. Pak se bytostem této množiny může zdát, že se jedná o absolutní zlo, protože všechny entity, které jsou bytosti této množiny schopny vnímat jako entity schopné hodnocení, určitý konkrétní jev jako absolutní zlo hodnotí.

Z této neúplnosti poznání pramení i většina názorů uznávajících existenci absolutního zla, popřípadě označení některého Plusu či Mínusu za absolutní zlo.

Při hodnocení existence zla či jeho míry u konkrétních činů mají lidé tendenci se odvolávat na vyšší autoritu (boha) a svá hodnocení „odvozovat“ od hodnocení této vyšší autority, čímž se snaží dávat těmto svým hodnocením punc absolutnosti. Nejznámějším příkladem je desatero dle bible předané starozákonním bohem (tématu desatera se věnuji v samostatném článku Mojžíšovo Desatero božích zakázání nebo Kristovo „Dvoutero“ lásky?). Z toho pak odvozují i nepřekročitelnost takto stanovených božích zákonů. Problém však spočívá v tom, že co náboženství, to více či méně odlišná pojetí boha a s tím spojená odlišná hodnocení morálnosti či amorálnosti (včetně míry amorálnosti) jednotlivých činů a skutků. Z toho pak plyne i odlišnost různých morálních a trestních kodexů psaných i nepsaných.

Rozdílnost kultur přináší i velké rozdíly v hodnocení jednotlivých skutků a mnohé činy hodnocené odlišnými kulturami jako trestné v nás probouzejí úžas či smích a nepochybně tomu tak je i obráceně. Nezasvěcené pozorovatele by muselo určitě udivit naše dvojí hodnocení téhož činu při sportu (fotbale či hokeji, nemluvě o bojových sportech) a v běžném občanském životě. A to už zcela pomíjím nepochybný údiv mimozemské civilizace na vyšší duchovní úrovni (pokud ovšem neprošla podobnu historií jako naše civilizace), když člověka, který zabije tři lidi, označujeme jako vraha a člověka, který jich zabije stovky či tisíce jako válečného hrdinu.

Trest jako negativní (pomiňme pro tyto účely to, že někteří porušují normu právě proto, aby byl na nich vykonán trest, například ve snaze dostat se do vězení) následek porušení některé normy (pravidla chování) provází lidstvo pravděpodobně již od jeho počátků. Rozsáhlá je i škála forem těchto trestů a některé byly a jsou i velmi kuriózní. Samozřejmě kuriózní z našeho pohledu, protože forma trestu a jeho vhodnosti pro konkrétní čin je zase otázkou hodnocení konkrétními bytostmi.

Stejně jako je rozsáhlá škála forem trestu, jsou rozmanité i příčiny stanovení trestu a jeho výše a smysl ukládání trestu. Velmi podrobně se touto problematikou samozřejmě zabývá právní věda, která ale nepokrývá celou problematiku, protože se zabývá pouze trestnými činy. Většina z právní teorie se však dá zobecnit na trest v tom nejširším slova smyslu. Částečně odlišný a širší pojem sankce se často používá jako synonymum pro trest, i když je to nepřesné. Například když právní úkon není uzavřen v zákonem stanovené formě, bývá tento nedostatek sankcionován neplatností takovéhoto právního úkonu, což zřejmě nelze označovat jako trest.

Dle právní teorie může trest plnit čtyři funkce.

1. výchovnou

2. preventivní – odstrašující před pácháním trestných činů

3. ochrannou – ochraňující ostatní příslušníky společnosti před další trestnou činností

4. restaurativní, tj. obnovující narušené a právem chráněné vztahy

V podstatě se dá uvažovat, že tyto funkce platí pro všechny formy a druhy trestu včetně těch, které jsou hodně nepřesně označovány jako tresty boží. Pro každou formu vztahů je charakteristická určitá funkce. Pro trestněprávní vztahy je hlavní preventivní a ochranná funkce, pro výchovné vztahy (mezi rodiči a dětmi nebo učitelem a žáky) funkce výchovná (nebo by alespoň být měla) a pro hry všech druhů funkce restaurativní. Funkci restaurativní by dle mého názoru „slušelo“ více zařazení mezi funkce sankce jakožto větší množiny jevů, ale ze strany postižených subjektů bývá vnímána většinou stejně jako trest.

Bohužel není výjimkou, kdy trest plní funkci pátou, která není nikde z pochopitelných důvodů uváděna a tou je funkce pomsty (většinou nebo možná vždy za způsobené negativní emoce) a žádnou výjimkou není ani oblast výchovy. Charakteristická je rovněž pro některé druhy ideologicky motivovaných trestů včetně náboženských, které se odvolávají (většinou zcela nepatřičně) na boží spravedlnost.

Na rozdíl od lidské spravedlnosti však „boží spravedlnost“ není ani slepá ani krutá a důraz klade na hodnocení úmyslu a ne následky činu (abych alespoň částečně omluvil lidskou spravedlnost, je nutno konstatovat, že pro zjištění skutečných úmyslů „pachatele“ má bůh daleko lepší prostředky než lidská společnost).

Názorným příkladem se mi zdají být kolektivní sporty, konkrétně třeba fotbal. Člověk si jde zahrát fotbal a přitom se víceméně dobrovolně podrobuje pravidlům hry (společenským normám stanoveným pro hru zvanou fotbal).

Při hře nastane modelová situace. Hráč fauluje, zasáhne místo míče soupeřovu nohu. Nikdo z přítomných nepochybuje, že došlo k zákroku, který je v rozporu s pravidly hry. Problém však spočívá v tom, že pravidla stanovují za v podstatě jeden a týž čin až 3 možné následky podle úmyslu, který hráč měl.

Hráč chtěl skutečně zasáhnout míč a nepovedlo se mu to, ať už v důsledku vlastní nešikovnosti nebo šikovnosti protihráče nebo „náhody“ (míč na špatném terénu jinak odskočil, hráč nešťastně uklouzl apod.).

Hráč chtěl soupeře zastavit, aby zabránil nevýhodné situaci pro mužstvo.

Hráč chtěl soupeře zranit.

Lidský soudce – fotbalový rozhodčí má velmi ztíženou situaci, protože hráč bude téměř vždy předstírat a usilovně tvrdit, že šlo o první případ a rozeznat pravý úmysl je většinou nad možnosti rozhodčího.

Bůh má naproti tomu situaci daleko jednodušší (tuto formulaci používám silně zjednodušeně jen pro tyto účely), protože on zná skutečný úmysl hráče vždy. On dokonce ví i to, co rozhodčí nemá v průběhu hry vůbec ani šanci zjistit. A to je motivace hráče – důvod, proč konal, tak jak konal ve snaze například zranit soupeře.

Chtěl hráče zranit z důvodů pomsty (odvety za minulý zápas, za předchozí zákrok soupeře na něj či spoluhráče).

Chce za každou cenu vyhrát a snaží se vyřadit nejlepšího hráče soupeře.

Dostal takový pokyn od trenéra a má pocit, že jej musí splnit (aby nepřišel o místo v sestavě, aby dostal prémie, nebo protože je trenér pro něj taková autorita, že o jeho pokynech nepřemýšlí).

V této souvislosti si uvědomuji, kolik hráčů jde na hřiště s vírou v boha (alespoň to tvrdí a před vstupem na hřiště se nikdy nezapomenou pokřižovat) a pak nemilosrdně skolí soupeře takovým způsobem, že mu klidně mohou přivodit trvalou invaliditu.

Domnívám se, že přesto mnozí mají pocit, že jejich svědomí před bohem je zcela čisté. Není to poněkud zvláštní? A to dokonce tvrdí a věřím, že tomu opravdu věří, že jim i k vítězství dosaženému takovýmto způsobem dopomáhá bůh.

Boží hodnocení má tu velkou výhodu, že může provést hodnocení všech aspektů činu. Pro přesnost upozorňuji, že „boží hodnocení“ provádí především bytost sama a ta samozřejmě zná všechny aspekty činu.

Z tohoto zorného úhlu pohledu platí současně dvě zdánlivě rozporná rčení – „neznalost zákona neomlouvá“ i „nevědomost hříchu nečiní“.

Působení božích zákonů je zcela důsledné a spravedlivé. Následkem za naše chování není v žádném případě trest v takovém smyslu, jako je chápán současnou lidskou společností a také například jak je vykládán ve Starém zákoně. Opět velmi zjednodušeně řečeno následkem božího hodnocení je to, že co činíme jiným, bude učiněno nám.

Poněkud přesněji: ten princip, který jsme naším jednáním umožnili prožít druhým, budeme zažívat sami (a sami se k tomu před vstupem do inkarnace rozhodneme). A tím principem může být zážitek jak bytosti trpící, tak i bytosti milované a šťastné a mnoho variant těchto dvou principů a mnoho variant dalších principů. Smyslem je prožít a pochopit účinky našich jednání vůči druhým bytostem i sobě.

Trest ukládá vždy ten, kdo má moc a to většinou ten, kdo má moc nejvyšší. Není tím myšleno, že by trest ukládal přímo osobně. Nejvyšší moc v rozhodování máme my sami, a proto si také ukládáme nejtěžší tresty. Nikdo z nás neujde božímu soudu, protože můžeme utéct kamkoliv ve stvořeném světě a schovat se kdekoliv, ale nikdo nemůže utéct sám před sebou. Lze předpokládat a jsou k tomu i informace různých zdrojů, že duchovně vyspělé civilizace trest v našem pojetí vůbec nepoužívají, pouze v krajním případě ve formě jeho funkce ochranné. Základní motivací ukládání trestu v naší civilizaci ve všech jeho formách je strach a ne láska, což odpovídá duchovní úrovni naší civilizace a zcela nepochybně se také projevuje na účinnosti či spíše neúčinnosti trestů obecně.

Naše společnost je nemocná tak, jak jsou nemocní její jednotliví členové. Pojďme ji (se) léčit!

13.07.2011

Naše společnost (tím není myšlena pouze ČR) je nemocná. Tato myšlenka není nijak nová ani objevná a v poslední době se s ní ztotožňuje stále více lidí. Trochu se však obávám, že při stanovování diagnózy a následných návrzích na léčení většinou dochází k obdobně nekomplexnímu přístupu jako v případě nemocného člověka. Protože rád používám podobenství k názornému vysvětlení nějakého fenoménu, zdá se mi vhodné ho použít i v tomto případě, kdy se jedná o zdraví společností a zdraví člověka.

Tak jak se začínají měnit v poslední době mnohá paradigmata, tak v oblasti léčení lidí dochází (i když poměrně dost pomalu) dokonce i ze strany tzv. klasické medicíny (možná přesněji ze strany některých lékařů) k postupnému uznávání principu, že léčen by měl být komplexně člověk a ne pouze jen konkrétní nemoc. Obdobná situace je dle mého názoru i při návrzích na léčení společnosti, kdy příslušní odborníci stanoví jako diagnózu konkrétní nemoc (ještě k tomu každý jinou) a na základě toho pak předkládají návrh na léčení této konkrétní choroby. Situace je o to komplikovanější, že na rozdíl od lékařů, kteří k těmto účelům vystudovali Lékařskou fakultu, tito odborníci na nemoci společnosti jsou absolventi různých škol, takže si pak říkají například ekonomové, politologové, sociologové, což samozřejmě přispívá k různorodosti diagnóz i návrhů na léčení. Celkem logicky každý z nich klade důraz na ten aspekt, kterému nejlépe rozumí a ostatní aspekty vidí jako druhořadé.

Jak jsem již uvedl, pokusím se ozřejmit stav naší společnosti na podobenství se zdravotní situací člověka.

Na samém počátku je vhodné si uvědomit jednu zásadní skutečnost. Kompletní systém tzv. péče o zdraví člověka sestává z mnoha organizací, institucí a lidí, např. ministerstvo zdravotnictví, hygienici, nemocnice, všeobecní a odborní lékaři, lékařská komora, zdravotní a nemocenské pojišťovny, firmy farmaceutického průmyslu atd. To není obecné odsouzení lékařů a léčitelů. To je jen konstatování skutečností vypovídajících o nastavení systému.

Jediný, kdo má opravdový zájem na svém zdraví je však pouze ten, který je předmětem této péče (v lepším případě i jeho blízcí) a kvůli kterému zdánlivě celý tento systém funguje. Přesto se obrací o pomoc na ty, jejichž tu více tu méně zastíraným zájmem je jejich vlastní prospěch a systém je nastaven tak, že zdraví pacienta to být nemůže.

V žádném případě nechci předjímat a opravdu si to ani nemyslím, že by ve zdravotnictví bylo více lidí neslušných (pro velké zjednodušení používám dělení lidí na slušné a neslušné) než je v jiných odvětvích. I zde lze poměr slušných a neslušných lidí vyjádřit Gaussovou křivkou, kdy nejvíc lidí je středně slušných a středně neslušných a nejméně zcela slušných a zcela neslušných. Když se podíváme na zdravotnictví jako celek, můžeme si jej představit jako pyramidu, kde v základně pyramidy a poblíž se vyskytují běžní pracovníci a směrem k vrcholu jsou stále vyšší funkcionáři a manažeři. Možná částečně otázkou zůstává, kdo je vlastně na vrcholu pyramidy, zda ministr zdravotnictví, hlavní hygienik apod., či farmaceutická a lékařská lobby, ačkoliv si myslím, že v dnešní době už má většina lidí (alespoň trochu se o věc zajímajících) tuto otázku jednoznačně vyřešenou.

Pokud si přeneseme Gaussovu křivku slušných a neslušných lidí na pyramidu zdravotnictví pak by reálnému stavu odpovídalo obrátit si ji proti běžné zvyklosti o 180 stupňů, takže nám vyjde, že nejneslušnější lidé se vyskytují na vrcholu pyramidy a naopak nejslušnější ve spodní části. Dokážu si samozřejmě představit i neslušné lidi ve spodní části pyramidy, ale moje představivost (předpokládám, že nejen moje), již tak dobře nefunguje v případě velmi slušných lidí na vrcholu pyramidy. Jako drobný a zdaleka ne nejhorší příklad uvádím, jak manažeři farmaceutických firem oslavují nástup chřipkové sezony jako kdysi naši předci zimní slunovrat, což se časově i docela kryje.

Existuje zde zcela zřejmý rozpor mezi zájmem každého člověka být zdravý a zájmem pracovníků, funkcionářů a manažerů ve zdravotnictví (zdůrazňuji s přihlédnutím k uváděné Gaussově křivce) na co nejvyšším výdělku. Jaké prostředky má v tomto rozporu zájmů zdravotnický komplex a jaké člověk? Zdravotnický komplex má na své straně státní orgány, vědu, školství, mainstreamová média a člověk (bohužel ne každý) zdravý rozum a alternativní média. Je to evidentně nerovný souboj a většina lidí v něm také prohrává.

Z aspektů, které jsou charakteristické pro tento systém zdravotnictví a pro podobenství se společenským systémem vyzdvihuji dva, dle mého názoru aspekty základní.

Tím prvním je téměř úplný informační monopol, který je narušován v podstatě jen díky internetu a alternativním časopisům. Tento monopol umožňuje takovou manipulaci vědomím jednotlivých lidí, že v podstatě běžný člověk takřka slepě věří lékařům vše a většinou se zcela bez výhrad podrobuje předepsanému léčení a předepsaným lékům, aniž je jakkoliv aktivní v získávání vlastních informací a použití vlastního rozumu či vnímání reakcí vlastního těla.

Druhým významným aspektem je to, že současná západní lékařská péče je zaměřena na léčení jedné konkrétní nemoci a ne na léčení člověka, či dokonce na to, aby byl člověk zdravý, což je celkem logické, protože kdyby lidé byli zdraví, ustal by tok příjmů.

Pokud situaci ve zdravotnictví přirovnáme ke stavu naší společnosti, vidíme mnoho společných rysů. Na jedné straně státní byrokratický aparát a k tomu patřící celý komplex vztahů a vazeb s lobbisty, korporacemi a dokonce i s mafiemi a na druhé straně občan. Opět je myslím nepochybné, že v současném stavu společnosti zůstává občan jediným, kdo má zájem, aby celý tento komplex fungoval v jeho prospěch. Stejně je možno si představit pyramidu, na jejíž vrchol se dostávají pouze ti, kteří patří mezi ty nejméně slušné. Pokud se někdy dostali do horních pater pyramidy i slušní lidé, vždy to dopadlo tak, že buď tam nevydrželi a utekli, nebo se stali neslušnými.

Rovněž dva základní aspekty současného zdravotnictví, které jsem vyzdvihl, jsou charakteristické i pro celou společnost. Dokonce je možné, že informační monopol je v tomto případě ještě silnější než v oblasti zdravotnictví. Rovněž tak druhý aspekt je velmi charakteristický pro celou společnost. Bohužel je teorie o nutnosti léčení jedné konkrétní „choroby“ společnosti jedním specifickým způsobem (lékem) rozšířena i mezi odpůrci současného systému. Přitom některé jednotlivé návrhy vypadají docela zajímavě.

Podstatou je dle mého názoru to, abychom si uvědomili, že celá naše společnost je nemocná. To znamená, nejen, že jsou nemocní ti nahoře, případně ti nad nimi, kteří tahají za pro nás neviditelné nitky, ale že jsme nemocní i my. Kdybychom my (tj. většina lidí) nebyli „nemocní“, nikdy bychom nemohli být takto snadno ovládáni, nikdy by naše společnost nemohla být tak napadena parazitismem (z obou konců společenského spektra) jako tomu je nyní. Tak jako se alkoholik nezačne léčit, dokud si myslí, že není alkoholikem, zrovna tak jednotliví členové této společnosti nemají potřebu se léčit, protože oni netuší, že jsou nemocní. Nejtěžší je hledat chyby u sebe, protože hodit vinu na ostatní, nepříznivé okolnosti či smůlu je podstatně snazší. Pokusme si to přiznat, že až na skutečné výjimky nejsme zcela zdravé, svobodné lidské bytosti. Jednou z našich největších motivací ovlivňující možná většinu našich rozhodnutí je strach. Strach z nedostatku, z nemocí, ze smrti, z odsouzení, ze samoty, ze zesměšnění apod.

Na omluvu většiny z nás a našeho nemocného stavu, považuji na nutné poznamenat, že na naši nemoc a její stupeň má pravděpodobně zásadní vliv úroveň naší otravy informačními jedy. Z toho, co nás učili ve škole, neplatí téměř nic a týká se to zrovna tak fyziky, historie, jako i dalších vědních a učebních předmětů. Od útlého dětství je naše mysl neustále ovlivňována nepravdivými nebo polopravdivými informaci všemi možnými prostředky. Nakonec nabývá otrava mysli většiny lidí takového stupně, že v jejich myslích vytvořený obraz reality se od reality natolik odchyluje, že když se jim někdy odkryje pravdivý obraz reality, tak jej buď téměř vůbec nevnímají, nebo ho vnímat odmítnou.

Ten stupeň ovlivnění je takového druhu, že bohužel téměř každý (ne-li zcela každý) z nás má svoji oblast, kde je ovlivněn panujícími dogmaty, předsudky a desinformacemi.

Jednou z velmi důležitých desinformací, která je stále přiživována (bohužel z obou stran pomyslné barikády) je to, že my obyčejní lidé (občané) se stavem společnosti nemůžeme v podstatě nic dělat, že nemůžeme vlastními aktivitami nic změnit. Většinou je předkládaný názor (sice nenápadně, ale o to usilovněji oficiálními médii), že globální elity jsou natolik mocné a natolik mají vše dopředu připravené a naplánované, že nemáme žádnou šanci.

Příklady Islandu ale i menších měst a obcí v ČR však ukazují, že tomu tak není.

Tak jako nemá dle mého názoru smysl obracet se na farmaceutické koncerny s jakýmikoliv morálními výzvami ke zlepšení léčení lidí, tak nemá smysl se obracet na politiky, korporace a bankéře s morálními výzvami a peticemi. Myslím, že je to zcela zbytečné. Slovo morálka pro ně má význam jen v tom případě, že je mohou použít k znectění protivníka, ať už jím jsou jiné politické strany, odbory či určitá skupina občanů. Zájmy politiků a prostých občanů jsou vždy v rozporu velmi podobně jako zájmy nemocných a farmaceutických koncernů.

Otázka dnes nezní, zda dojde k transformaci společnosti. Otázka zní, kdy k ní dojde a kterým směrem se bude ubírat. O to, kterým směrem se bude ubírat, se vede zcela regulérní informační válka a tato válka se vede všemi (obávám se, že nejen mediálními) prostředky. V této válce mají zatím převahu ti, kteří ovládají velkou většinu médií. Osobně vidím pro budoucí vývoj tento informační faktor jako velmi důležitý, ne-li dokonce rozhodující. Jedna strana už to ví dávno a také se podle toho zařídila svým takřka monopolem na všechna média s výjimkou internetu. Druhé straně to teprve začíná postupně docházet. Dle mého názoru bychom se měli v současné době více zaměřit na působení na mediální pracovníky a média obecně, než na politiky a jejich státní orgány. Velká většina mediálních pracovníků celkem logicky pracuje zatím ve prospěch vlastníků médií (a svůj momentální prospěch), ale obávám se, že si mnozí z nich neuvědomují, že z dlouhodobějšího hlediska jednají ve svůj neprospěch.

Když nemocný nemá správné a pravdivé informace, nemůže si svobodně zvolit nejvhodnější způsob své léčby. To samé se týká i společnosti a jejích členů. Klasická ukázka je dělení na pravici a levici. Někdo říká levičáctví je nemoc a jiný totéž prohlásí o pravičáctví. Přitom tou skutečnou primární nemocí je uměle vytvořené dělení na levici a pravici, do kterého jsme se (a často ochotně) nechali vlákat či vtáhnout.

Při určité míře zjednodušení se dá říct, že funkcí léku (alopatického i homeopatického) je doručit vhodnou (léčebnou) informaci na místo, kde této informace může být využito k léčení.

Při léčení společnosti je podobenství funkce léku poměrně zřejmé. Hlavním principem léčení společnosti je dodání informací tam, kde tyto informace mohou být využity k léčení společnosti. Zrovna tak, jak je tomu u léčení člověka, tak i v případě léčení společnosti je důležité, aby informace byly předávány vhodnou formou lidem, kteří jsou vhodní pro příjem těchto informací.

Myslím, že není dobré tento princip podceňovat. Sebelepší informace nemá žádný význam, pokud ji lidé nepochopí a z toho důvodu ji i často odmítnou. Někomu je vhodné věci vysvětlovat na úrovni trojčlenky jinému na úrovni teorie relativity. Obávám se, že mnoho článků a diskusních příspěvků na alternativních webech by prostý člověk nechápal. V této oblasti je převaha hlavních médií i internetových markantní. Účinnost takových „úderných“ argumentů jako „To tady chcete mít Řecko?“ či dokonce „To zase chcete stát frontu na banány?“ nelze podceňovat.

Téměř každý, kdo o to má zájem, může předávat informace, které mohou léčit tuto společnost, subjektům k tomu vhodným. Většina z nás se může podílet na nějaké formě součinnosti s médii a vyžadování podávání objektivních a pravdivých informací. Mnozí z nás mohou předávat médiím významné informace ke zveřejnění.

Tak jako je základem léčení člověka detoxikace organismu, tak je i základem léčení společnosti detoxikace myslí jednotlivců od informačních jedů. Tyto toxiny máme již pod kůží a geneticky zakódované, protože intoxikace našich myslí probíhá již stovky a možná tisíce let. Tato intoxikace probíhá lidmi, kteří buďto záměrně lžou nebo desinformacím sami uvěřili a šíří je dál jako jedinou možnou pravdu.

Pokud budeme chtít něco změnit k lepšímu, nemáme jinou variantu než být jednotní. Naše ochota k jednotě je právě součástí tohoto našeho léčení. Naučit se podřídit svůj zájem ve prospěch celku a hledat společnou cestu schůdnou pro všechny bez ohledu na své ego a jeho touhu po prosazení té své jediné správné cesty.

Důležité je, abychom se koncentrovali na to, co nás spojuje a ne na to, co nás rozděluje, tak jak je to zpravidla možno zaznamenat v diskuzích všeho druhu.

Myslím, že není pochyb, že dojde ke změně a dokonce k podstatné změně a tato změna se dá nazvat transformací společnosti. Velmi důležité je, kterým směrem se změny budou ubírat a kdo se dostane do čela transformačního procesu. Nenávist nemůže nikdy být emocí, která by nás mohla vést k vytváření pozitivních hodnot. Násilné řešení konfliktu (rozporu, rozdílných názorů) může vést k zániku konkrétního konfliktu, ale vždy zároveň vytváří konflikt nový. Násilná revoluce nikdy nevytvořila harmonický systém sloužící většině lidí. To by si měli uvědomit všichni, kteří volají po násilném řešení a v podstatě po pomstě. To ovšem neznamená, že by nemělo dojít k nápravě narušených společenských vztahů včetně povolání k odpovědnosti lidí, kteří toto narušení zavinili.

Na závěr uvádím to, co jsem si zvolil již před lety jako své základní motto, protože si myslím, že se to k danému tématu hodí.

Nekoncentrujme své vědomí na získávání informací o tom, jaká nás čeká budoucnost, abychom podle toho tvořili přítomnost, ale koncentrujme své vědomí na tvoření přítomnosti podle toho, jakou budoucnost chceme.

Fiktivní rozhovor s ředitelem Zeměkoule

11.08.2011

Tento rozhovor vznikl víceméně náhodně. V reakci na řítící se události jsem jednou vykřikl do tmy: „Kdo to tady řídí a kam se to řítí?“

K mému překvapení se ozvalo: „Teď už to neřídí nikdo.“

Použil jsem ke své další otázce název jednoho filmu: „Kdopak to mluví?“

Čekalo mě další překvapení, když hlas oznámil: „Ředitel Zeměkoule.“

Moje reakce byla celkem přirozená: „Ten název funkce zní, jako když si někdo dělá legraci.“

Odpověď přišla opět bryskně: „No a co, tu jsme ještě nezakázali.“

Po této odpovědi jsem už celou věc začal pojímat jako „normální“ rozhovor.

Ředitel Zeměkoule bude dále označován R a tazatel Z.

Z.: Co si mám pod tím názvem představit?

R.: Co chceš, ale v hmotném světě je to nejvyšší funkce na Zemi.

Z.: Když jste, jak říkáte, ředitel Zeměkoule, tak proč to neřídíte?

R.: Na to se nedá odpovědět jednou větou.

Z.: Můžeme tedy udělat takové jakési interview.

R.: Ano, takový je můj záměr.

Z.: A proč?

R.: Kdejaký insider nebo Skrytá ruka a další a další dávají své výklady, tak proč ne já?

Z.: Jak si ale můžeme ověřit, že jste opravdu ředitel Zeměkoule?

R.: Asi stejně jako u těch druhých. Nijak a u mě ještě méně. Prostě dozvíte se nějaké informace, a jak s nimi naložíte, je už vaše věc. V dnešním světě pro běžného, ale většinou i pro výjimečného člověka není žádná šance, jak si ověřit jakoukoliv informaci. Vše je zprostředkované. Ani to, co vidíte a slyšíte, není často dostatečný důkaz.

Z.: Takže bych se vrátil k původní otázce. Kdo to tady řídí, když ne ředitel Zeměkoule a kam se to řítí?

R.: Jsem velmi unaven. Všechno je jinak. Ještě před deseti léty se vše jevilo celkem jednoznačně i přes různá proroctví. Do hry však vstoupily zcela nové a příliš mocné síly. Připravovali jsme supertajně zbraň proti mimozemským silám, se kterými jsme spolupracovali na komplexním ovládnutí Země a věřili jsme, že bude úspěšná. Nelze vyloučit, že něco obdobného na nás připravovala i druhá strana.

Z.: To nezní moc férově vůči spojenci.

R.: Nikdy jsme nepochybovali, že se naše zájmy od určitého okamžiku v budoucnosti začnou rozcházet a chtěli jsme být připraveni. Teď už to není důležité. Tyto mimozemské síly jsou už mimo hru a víceméně i mimo Zemi. Jejich ústup byl vynucený. Převaha nových sil a energií pro ně byla příliš velká. Kromě toho tito mimozemšťané mají kam ustoupit. My tuto variantu nemáme.

Z.: Toto je velmi zajímavé téma, ale přesto bych se rád vrátil k původní otázce, kde bychom se mohli pohybovat v oblastech více přízemních.

R.: Momentálně už svět v jeho komplexnosti nikdo neřídí. Loutky, které přestaly být řízeny, se rvou mezi sebou. A naše skupina už dávno není jednotná. Začíná boj každého proti každému. Urvi, co můžeš, zachraň se, kdo můžeš. Všechny dlouhodobé a úspěšné strategie už jsou mimo hru, zůstává jen boj o přežití.

Z.: Nemohu se ubránit dojmu, že svět, čímž myslím naší planetu, je záměrně vtahován do chaosu a krizí.

R.: Někteří ještě nepochopili, že je konec a stále pokračují ve svých plánech. Když nic jiného, tak se snaží stáhnout lidi do vibračně nižších světů, aby v příštích inkarnacích měli opět své poddané. Snaží se rozpoutat co nejvíce bouří. Někteří již nejsou schopni se změnit a reagovat na změnu situace. Jsou již příliš dlouho programováni a programují se jedním směrem. Netuší však, že příště už poddanými budou oni, protože došlo k přelomu, k ukončení cyklu.

Z.: Pociťujete někdy něco jako lítost, když vidíte výsledky svých některých činů?

R.. Ne. Lítost je emoce, která mně byla amputována již v dětství. Kdo chce vládnout tak rozsáhlým celkům jako je Země a větší, nemůže se nechat ovládat city a podobnými emocemi. Mnohokrát je možné se rozhodovat pouze mezi menším a větším utrpením bytostí, nebo mezi utrpením menšího nebo většího počtu bytostí. Můj pocit je spíše zklamání.

R.: Jak je reálná celosvětová či dokonce atomová válka?

R.: Válka, zejména atomová, či velké katastrofy nebudou umožněny. To v podstatě není v zájmu nikoho ze zúčastněných.

Z.: Připravovali jste také nové náboženství nebo nový filozofický systém?

R.. V tom jsme neviděli velký problém. Shoda našich teoretických základů s filozofií New Age je poměrně velká. Stačí pouze drobné úpravy, deformace a desinformace. Stejně 90% konspiračních a alternativních teorií jsou cílené desinformace. Jsou vytvářeny mohutné a sofistikované systémy, kursy a semináře. Jsou vytvořeny egregory a k nim příslušné rituály a symboly, které tyto egregory živí svojí energií, včetně astrálních parazitů. Energie je svedena do předem připravených míst. Podstatné však je, že nevede lidi tam, kam doufají. Přitom je to tak jednoduché, ale lidé to nejsou schopni či nechtějí přijmout, přestože to slýchají dnes tak jako po tisíce let. Introspekce, obrácení se dovnitř, je velmi jednoduchý a účinný způsob, ale lidé se raději věnují něčemu jinému.

Z.: Proč, když je to tak jednoduché?

R.: Jednoduché je natočit si vodu z kohoutku nebo si dojet s kanystrem k blízké studánce, než za drahé peníze kupovat balenou vodu a přesto si lidé kupují balenou vodu v supermarketech. Proč? Lidé se dají velmi snadno ovlivnit. Bohužel ne všichni.

Z.: Bohužel pro koho?

R.: To už je zase otázka zorného úhlu a hodnocení. My jsme přesvědčeni, že ve výsledku bohužel pro většinu lidstva.

Z.: I když je to v rozporu s jejich svobodnou vůlí?

R.: Kdyby v tomto okamžiku měli všichni lidé na Zemi svobodou vůli a k tomu potřebné prostředky jako máme například my, tak lidstvo nepřežije ani tři dni.

Z.: Proč je tolik lidí, proč jste to dopustili?

R.: Více lidí více energie. Nedovedeš si možná ani představit, kolik energie od lidí dostávají náboženští vůdcové a nemusí se jednat jen o takové posty jako je papež nebo imámové. I guruové a vůdci podstatně menších náboženských skupin dostávají od svých oveček takové množství energie, že už se jí nikdy nechtějí vzdát. Nejedná se zdaleka pouze o finanční energii a nejedná se pouze o náboženství. Takoví Havlové, Klausové a Zemanové, ale i herci, zpěváci nebo sportovci si dokážou vytvořit velmi hluboký návyk až drogovou závislost na těchto energiích. Ostatně to je velký problém i některých členů naší skupiny. Zbavit se drogové závislosti na droze zvané moc je velmi obtížné. Mě už se to tolik netýká. Jsem starý, unavený a nejen tímto životem, ale i předchozími inkarnacemi. Každá duše se určitými životními zkušenostmi vždy nakonec nasytí a já si užívám již opravdu dlouho.

Z.: Vždyť zase nejste tak starý.

R.: Chlapče, mentální věk není dán datem narození, ale množstvím prožitých zkušeností a já si pamatuji plně několik svých předchozích inkarnací.

Z.: Proč došlo k tak velké deformaci, řekl bych až degeneraci role žen ve společnosti?

R.. Možná tě bude zajímat, proč jsme prosadili tak důrazně patriarchát na všech úrovních a formách ovládání lidí a působení na ně? Mysl mužů pracuje daleko více na bázi rozumu na rozdíl od žen, jejichž mysl pracuje více na bázi intuice. Pro uspokojení rozumu se dají vytvořit logické a sofistikované systémy. Oklamat intuici logickými argumenty již není tak snadné. Inteligence není postačující faktor na cestě k pravdě a poznání. Mnoho velmi inteligentních lidí se podařilo svést a věří doslova bludům. Tolik jich věří různým klamům a sebeklamům. Ne vždy jsme je museli vytvářet jen my. Tvořit nevědomky sofistikované a přitom nesmyslné teorie je zvláštní a přitom hojně rozšířený koníček. Ostatně celá historie vědy je jimi naplněna a někdy jsme nemuseli být ani inspirátoři.

Z.: Nerozumím tomu, proč ještě realizujete svůj program, když vám bylo řečeno, že vše je jinak.

R.: Stále pokračujeme v plánu. Není jiná cesta. Bylo připraveno mnoho variant a záložních plánů, ale neexistoval žádný ne-plán. Neexistovala žádná varianta na totální zhroucení hry. Nebyly pro to žádné důvody, dokud se neobjevily síly, které byly mimo oblast našeho dosavadního poznání. Jsou mezi námi geniální stratégové, ale mám-li to přirovnat k šachové hře, tak sebegeniálnější šachista neporazí i třeba jen zcela průměrného hráče, když má o dámu méně. Bohužel, my nemáme tak jednoduchou možnost jako položit krále na znamení porážky, zvednout se od šachovnice a jít domů na večeři.

Z.: A co tedy narušilo vaši hru?

R.: Po dlouhé době došlo mimo sféru našeho vlivu k dohodě o míru a o vyklizení pozic ve hře o Zemi některými vlivnými mimozemskými civilizacemi, které ustoupily jednoznačné převaze. Nemáme k tomu detailní informace, ale myslím, že nejednalo jen o převahu technologickou a vojenskou. Rovněž jsme nekalkulovali s tím, že působení mentálního ovlivňování lidstva z Měsíce bude skončeno. To rovněž uvolnilo rozvoj intuice u mnoha lidí a zvýšilo jejich schopnost napojení na informační pole Universa.

Z.: Neudělali jste někde chybu ve svých kalkulacích?

R.. Tuto otázku jsem analyzoval osobně velmi zevrubně a došel jsem k závěru, že ne. Jen jsme byli součástí mnohem širšího plánu, než jsme mysleli.

Z.: Co bude dál?

R.: Na to si budeš muset najít jiný informační zdroj. Nejsem si zcela jist, že to však nemůže dopadnout z vašeho pohledu pro vás hůře, než kdyby vývoj šel dle našich plánů. Možná bude vaše utrpení takto větší. Naším cílem nebylo vaše utrpení, ale naše ovládnutí Země a utrpení jsme používali v případech, kdy bylo nezbytné pro naše plány.

Z.: Ovšem o nezbytnosti jste samozřejmě rozhodovali vy.

R.: Samozřejmě. Je možné, že totální bezvládí, které nyní nastává, může způsobit daleko větší utrpení nežli naše vláda, pro kterou lidské emoce jakéhokoliv druhu nehrály významnou roli. Vyloučit se nedá ani jiná varianta, pokud se vyšší inteligence zapojí do toho, čemu vy říkáte transformační proces, více než jen zabráněním realizace našich plánů a plánů

našich mimozemských spojenců.

Z.: Existuje ještě nějaký další důvod Vaší frustrace?

R.: Nejtěžší zjištění je pro mě to, že nejsem o nic víc figurka na šachovnici než třeba ty. Někteří se s touto myšlenkou nedokázali vyrovnat, nedokázali ji přijmout jako skutečnost, a tak ji vytěsnili ze svého vědomí. Byli jsme součástí určitého plánu, tak jako mnoho ostatních. Dokud byl náš plán v souladu s plánem této vyšší inteligence, bylo vše v pořádku. Pak ale došlo k určitému časovému bodu, kdy se naše plány začaly rozcházet.

R.: Nové technologie jsme nezavedli z toho důvodu, že jsme je chtěli zavést až v okamžiku, kdy na to budou podmínky. V současné době je nějaký blázen schopen zabít 50 lidí. S použitím nových technologií by to mohlo být půl milionu. A tím bláznem by klidně mohl být i nějaký generál. V rámci systému, kterému říkáte Nový světový pořádek, by to bylo mnohem, mnohem těžší. Jsem přesvědčený, že většina lidí by v rámci nového světového pořádku byla spokojenější nežli dnes.

Z.: Většina z těch, kteří by přežili?

R.: Tento bod není součástí našeho rozhovoru.

Z.: Proč ne?

R.: Protože k tomu nevidím důvod. Kromě toho nutnost redukce počtu obyvatel je celkem obecně přijímána i tvrdými odpůrci NWO.

Z.: Proč se tedy nepřistoupilo k redukci mnohem dříve nebo proč se nezabránilo takovému nárůstu počtu lidí na Zemi?

R.: Velké množství lidí je velké množství energie, čímž míním energie všeho druhu, ale zejména té vitální, a my nejsme na Zemi jedinou rozhodující silou. K pochopení věci je třeba daleko komplexnějšího pohledu na věc. Podílí se na tom mnohem více faktorů a sil, než je i poměrně informovaným lidem zřejmé. Pro astrální parazity, což je hodně zjednodušující název, je energie ze sedmi miliard lidí podstatně lepší než z jedné miliardy a neměli byste podceňovat jejich schopnosti ovlivňovat dění v tomto světě.

Z.: Sympatické bytůstky takoví astrální parazité.

R.: Nic nelze vnímat jen jednostranně a černobíle. Ani paraziti v přírodě nehrají jen negativní roli. Je mnoho druhů parazitů v živočišné a rostlinné říši, kteří žijí se svými hostiteli ve vzájemně výhodné symbióze. Lidé rovněž parazitují na kravách, na zelenině apod.

Z.: My kravám ale přece jen poskytujeme potravu a zeleninu pěstujeme a dodáváme jí živiny a vytváříme vhodné podmínky. U astrálních parazitů nic takového nevidím.

R.: Zkus si představit, kolik na Zemi vzniká negativní energie vzhledem k tomu, jak vypadá současná lidská společnost. Kdyby je někdo nebo něco neodčerpávalo, tak by Země také mohla přebytkem této energie explodovat. Minimálně by docházelo k velkým přírodním katastrofám, protože Země již z principu není imunní vůči těmto negativním emocím, protože lidstvo je svým způsobem její součástí.

Z.: Kdybyste se však nepodíleli na vytváření této negativní energie, toto nebezpečí by nehrozilo.

R.: My nejsme tvůrci této negativní energie. My ji jen využíváme. Dobře, připouštím i částečně zneužíváme a rovněž se podílíme na vytváření vhodných podmínek pro její vznik. Nikdy bychom toho však nebyli schopni, kdyby nám to lidstvo stavem své mysli neumožnilo.

Z.: Přesto jste jednoznačně vnímáni jako ti, kteří chtějí zotročit lidstvo.

R.: Na rozdíl od Orwelovy vize doba pokročila a není nutno lidi zotročovat takovým způsobem, jak je uvedeno v románu 1984. Technologicky je dnešní společnost mnohem dále, a to ještě nejsou uvolněny velmi podstatné patenty. Kromě toho, obecně přijímané nové filozofické systémy v rámci NWO by se příliš nelišily od filozofií tzv. New Age, jak už jsem řekl.

Z.: Stále by se ale jednalo o určitou formu zotročení, možná vhodnější termín je poddanství.

R.: Velká většina z nás je přesvědčena, že naše ovládání této planety je pro ni to nejlepší řešení, protože lidi toho nejsou uspokojivě schopni. Ani morálně ani intelektuálně.

Z.: Vy nejste lidi?

R.: Biologicky ano, ale jinak jsme odlišní.

Z.: Tato odlišnost vás opravňuje k nadvládě?

R.: Tato odlišnost nám ji umožňovala.

Z.: Ale také je možné, že vám neumožnila dotáhnout vše do konce.

R.: Ani to se nedá zcela vyloučit, ale to je otázka, která je pro poněkud vyšší bytosti či inteligence.

Z.: Pokud budou chtít na takovou otázku odpovědět.

R.: A pokud naleznete pro položení otázky hodnověrný komunikační prostředek.

Z.: Děkuji za rozhovor a poskytnuté informace, snad budou někomu k užitku.

R.: Obvyklá fráze je: „Bylo mi potěšením“, ale za těchto okolností to není zcela na místě.

Z.: Chápu.

R.: Tak na shledanou. A když ne v tomto, tak třeba v některém příštím životě.

Z.: Doufám, že to nebudete vnímat příliš jako nezdvořilost, ale já dávám v daném případě přednost slovu Sbohem.

Sebeuvědomění - Ano, to jsem já

04.09.2011

Nedávno jsem se dostal do řeči s jednou mladou ženou na téma zdravá strava. Protože se mi její stanoviska zdála příliš jednostranná ve smyslu důrazu na bio potraviny a zdravou výživu, pronesl jsem úsloví, které se již stalo frází „Nežijeme, proto abychom byli zdraví, ale snažíme se být zdraví, abychom žili.“ Po té jsem pronesl něco v tom smyslu, že mám-li si vybrat život s přísným dodržováním „všech“ pravidel zdravého života, která jsou mnohdy ještě velmi rozporná a dožít se osmdesáti, nebo jíst a dělat co mě baví a být tu do sedmdesáti pěti, tak dávám přednost tomu druhému. Jako odpovědi se mně dostalo poučení, že smyslem života je vývoj a ne zábava. Vzhledem k tomu, že mně bylo jasné, že v dané situaci a čase není reálné tuto otázku hlouběji rozebrat, odvětil jsem, že i vývoj může být zábava a víceméně jsme toto téma ukončili.

Přestože jsem se otázce smyslu života a případně vývoji jako jedinému smyslu života ve svých článcích již poměrně důkladně věnoval, vracím se k ní znovu, protože při nedávné meditaci jsem obdržel určité informace, které považuji za zpřesnění dříve již uvedeného.

Obávám se, že k myšlence, kterou bych rád sdělil, je už formulace „smysl“ či „cíl“ života do určité míry zavádějící, ale bohužel se domnívám, že vhodnější výraz neexistuje. Možná by se ještě dalo uvažovat o slovu účel. Mnoho lidí na „duchovní“ cestě si za cíl svého života dává dosažení různých „stavů bytí“. Jako příklady, které mají lidé většinu převzaté od jiné bytosti, která je pro ně autoritou, uvádím osvícení, ukončení reinkarnačního cyklu, samádhi jako nejvyššího stavu mysli sjednocení s bohem, dosažení určitých paranormálních schopností apod. Není smyslem tohoto článku, abych uváděl svůj vztah k těmto jednotlivým možným cílům, a myslím, že je věcí každého člověka, jaký si zvolí cíl svého života, a nepovažuji za smysluplné někoho přímo ovlivňovat ve výběru cíle. Informací má dnes každý dost na to, aby si vybral to, co je pro něj vhodné. To, co zde uvádím, je tedy pouze můj názor, který je platný pro mě a můj život.

Moje cesta se nazývá sebeuvědomění. Protože se tento pojem používá ve více významech a většinou odlišných od mého pojetí, považuji za nutné na toto výslovně upozornit. Zásadní rozdíl v chápání pojmu sebeuvědomění spočívá v tom, že běžně je užíván ve smyslu uvědomění si sebe, čímž je míněno ego, zatímco moje pojetí jej chápe jako uvědomění si sebe jakožto bytostného já (duše, relativně nezávislé vědomí). Není zcela jednoduché to vyjádřit slovy a pravděpodobně to ani slovy nelze zcela pochopit. Pro způsob plného pochopení používá Paul Brunton slovo, které považuji za nejpřesnější – insight (vhled).

Mám za to (nejedná se o osobní zkušenost), že tohoto sebeuvědomění je možno dosáhnout v mnoha různých formách bytí a rozhodně není jen výsadou bytostí lidských. Při hlubokém ponoru do sebe by zřejmě bylo možno získat poznání o sebeuvědomění i v jiných formách bytí.

Toto uvědomění si své podstaty může být (pravděpodobně je) přínosné pro chápání vlastního života, inkarnace a své momentální konkrétní formy bytí v Teoversu i vztahu k ostatním formám bytí. Do určité míry je již uvedené téma formou povídky vyjádřeno v článku Osvícení.

Protože mně jaksi chybí vhodná slova filozofického zaměření ☺, pokusil jsem se pro odlehčení zpracovat téma veršovanou formu. Snad mi múzy i čtenáři odpustí.

Ano, to jsem já

Nikdo nechce číst statě dlouhé o elegantním bohu,

a tak naději vidím v novém literárním slohu.

Zkrátit, zhutnit, to je požadavek doby,

a tak zkouším veršovat, dát myšlenkám nové róby.

Ale pozor, vy žrouti slov velkých zde nehledejte jen pravdu

a zkuste aspoň občas v něčem vidět taky trochu srandu.

Tak volám bože, kdo jsi, vždyť tolik lidí se tě bojí,

Někdo je straší peklem, jiný zas všechny rány hojí.

A první odpověď na troufalou otázku mojí.

Ano, to jsem já.

Galaxie na vesmírném nebi tvoří ornamenty krásné

A když oči přivírám, zdá se být vše tak jasné.

Ale nad tou odpovědí člověk jenom žasne.

Ano, to jsem já.

Vesmíry v čirém rozmaru jeden ve druhý se noří,

a konec jednoho začátek druhého tvoří.

Odpověď zase jednou všechny hranice boří,

Ano, to jsem já.

Programátoři archandělé spřádají své velkolepé variace

a netrápí se otázkou, zda dřív byla slepice či vejce.

Odpověď snad uspokojí vidoucí i slepce.

Ano, to jsem já.

Vědci úspěchy se chlubí, já dělám si z nich psinu,

A kdo tedy naučil elektron dělat elektřinu?

Odpověď zní, jak by přistižen byl při činu.

Ano, to jsem já.

Tváří v tvář tomu dílu, jak na bohy si mohou hráti

jednou v otci hledat sílu, jindy v bohyni máti.

Odpovědí snad pochopíme, že vše se může státi.

Ano, to jsem já.

Války stále dokola, nic nového to není,

To tě vážně baví tohle lidské utrpení?

Ani tentokrát se odpověď nezmění.

Ano, to jsem já.

Kdo je vrah a kdo hrdina historie vítězů rozhoduje

Kdo snaží se věci jen poznat, ten filozofem sluje.

Odpověď s myšlenkami mými lehce rezonuje.

Ano, to jsem já.

Proč kazit si svět dělením na zloduchy a světce,

když na rakvi pak mají všichni stejné věnce.

Odpověď je jak podpis na boží směnce.

Ano, to jsem já.

Znalci jediné pravdy se dnes třesou strachem,

zda teorie jejich neskončí brzo krachem.

A z odpovědi tvář pokrývá se nachem.

Ano to jsem já.

Otázka zní, proč je to tak, že přes v oku svém břevno

nevidíme, že je všechno jinak a jinak bude všechno.

Na otázku odpovídá věčné nekonečno.

Ano, to jsem já.

Jednou poutník po hvězdách, jindy zas krůpěj rosy,

někdy zdánlivě náhodou lidské tělo jak šat svůj nosí.

Odpověď ani tentokrát se o schválení neprosí.

Ano, to jsem já.

Není žádný vývoj, je jen sebeuvědomění.

Žádná jiná cesta k nalezení tady zřejmě není.

Odpovědí se na tom vůbec nic nemění.

Ano, to jsem já.

Sebeuvědomění ve všech formách bytí.

A k čemu je život? Ten snad je jen k žití.

Z odpovědi můžeme být trochu rozpačití.

Ano, to jsem já.

Láska lásku rozdává všem bytostem bez zásluhy,

a krása zdobí krásou vládce, šašky, ba i sluhy.

A odpověď přichází jak kruhy v barvách duhy.

Ano, to jsem já.

Tak v němém úžasu pozoruji té dokonalosti krásu

a s tichou pokorou v srdci naslouchám tomu hlasu,

co mluví se mnou jen v přítomném času.

Ano to jsem já.

Myšlenky mizí v nedohlednu, budu muset končit,

přemítám jak v tu jednu nakonec všechny sloučit.

Aniž otázku jsem vyslovil, stačí mě poučit.

Ano to jsem já.

Rozhlédnu se, s kým diskuzi to vedu.

Nikdo tady není.

Naskýtá se nový úhel pohledu,

ale odpověď - stále stejné znění.

ANO, TO JSEM JÁ.

Předkládané vize transformace a změn včetně návodů ke „správnému“ chování pro úspěšné zvládnutí transformace

16.09.2011

Svět (míněn ten náš pozemský) se chýlí podle mnohých ke svému konci, podle dalších mnohých ke konci jednoho ze svých významných cyklů, případně ke konci více cyklů. Variant tohoto konce je mnoho, ale dnes už většina lidí, kteří se alespoň trochu zajímají o svět kolem sebe, nepochybuje, že dojde k podstatným změnám. Někteří je očekávají s nadějí, jiní s obavami a nemálo početná skupina s nadějí i obavami. Nemíním se zde probírat různými variantami Nového světového pořádku či přechodů do páté dimenze. K získání celkem přijatelného přehledu je možno nahlédnout na několik webových stránek. Svůj pohled v tomto článku věnuji jevům, které mě v poslední době zaujaly v souvislosti s předpokládanými změnami a různými návody, jak k nim přistupovat a jak těmto změnám přizpůsobit své chování.

Nejdříve si dovolím menší odbočku v souvislosti s velmi často frekventovanými pojmy přechodu do čtvrté či páté dimenze (v lepším případě čtvrté či páté hustoty). Uváděno je to například tak, že budeme spolu se Zemí převibrovávat do čtvrté a posléze páté dimenze. Pokud pro dimenzi použijeme přesný český ekvivalent, tj. rozměr, dostaneme informaci, že převibrujeme do pátého rozměru.

Dokážu si představit (a dokonce o tom nepochybuji), že existují „světy“, které mají pětirozměrný prostor, ale myslím si, že to není představa autorů těchto informací. V doslovném výkladu by to dokonce znamenalo, že převibrujeme a budeme žít v jednom (pátém) rozměru pětirozměrného prostoru, což určitě autoři těchto výroků nezamýšlejí.

Dle ostatních informací, které jsou většinou uváděny, mám za to, že bychom měli po „převibrování“ existovat v trojrozměrném prostoru, ale ve vnějším i vnitřním prostředí s vyšší frekvencí vibrací. Tomuto výkladu nahrává i to, že mnozí autoři za čtvrtou dimenzi považují takzvaný astrál, který je však běžně třírozměrný, o čemž se může takřka každý přesvědčit ve snu. Proto se mi zdá jako vhodnější a přesnější uvádět čtvrtou a pátou úroveň frekvence vibrací či čtvrtý a pátý kvantový stav frekvence vibrací.

Na některých duchovních webech, které se tváří „seriózně“, (tj. jejich informace se nezakládají pouze na channelingu, zprávách od andělů apod.) se objevuje častěji než dříve názor, že změnami (transformací) projde úspěšně jen poměrně velmi malá část lidí, například pět miliónů z celé Země. Zajímavá, i když celkem předpokladatelná je většinou informace, že úspěchu dosáhnou jen ti, kteří použijí speciální mentální techniky či budou na sobě usilovně pracovat způsobem doporučovaným těmito konkrétními webovými stránkami s tím, že tyto formy jsou jedinou možnou cestou. Ráz těchto prohlášení dokresluje i to, že jsou informace podávány často ve stylu: „Transformací na celé Zemi nás projde opravdu málo.“ Jako příklad jedné z jediných možných cest ke spáse uvádím „přísné a tvrdé dodržování Desatera“ (jedná se o citaci). Takřka ve všech případech se autoři opírají o vyšší nepozemské či nadpozemské autority, což má dodávat jejích tvrzením punc pravdivosti.

Jako téměř na vše i na tyto názory se lze podívat z více úhlů pohledu. Jedním z nich je cesta dodržování zákazů a příkazů, druhým negativní programování a třetím je motivace strachem.

Pokud je nějaká rádoby duchovní cesta založena na dodržování příkazů a zákazů, není to dle mého názoru cesta duchovní. Nikdy v dějinách se formou příkazů a zákazů nepodařilo vytvořit duchovní společnost. Pokud ve společnosti existují jedinci či skupiny, kteří nezabíjejí a nekradou jen z toho důvodu, že se bojí trestu (v jakékoliv formě i např. ve formě špatné karmy) a ne z toho důvodu, že nechtějí zjednodušeně řečeno ubližovat druhým, je možné udržovat pořádek ve společnosti v rozumných mezích (pozor nemluvím o současné situaci ☺), ale není možné vytvořit duchovní společnost. Jakýkoliv společenský systém, který je udržován funkční na základě strachu, nemůže vytvořit podmínky pro uspokojivý život všech jeho členů. Pokud motivací činů lidí bude láska k druhým bytostem, nebude potřeba zákonů ani přikázání typu nepokradeš nebo nezabiješ.

Všichni ti, kteří hlásají, že když někdo poruší některý z jimi stanovených příkazů či zákazů nebo se odchýlí od jimi stanovené cesty, tak nemůže úspěšně projít očekávanými změnami, negativně programují ostatní přibližně stejným způsobem jako ministerstvo zdravotnictví, když na všech krabičkách cigaret hlásá, že kouření způsobuje rakovinu. Připomínám, že účinnost negativního programování (jednou z forem je nocebo efekt) je zrovna tak vědecky prokázáno jako účinnost pozitivního programování (jednou z forem je placebo efekt). To ještě předpokládám (možná optimisticky), že je toto negativní programování prováděno většinou v dobré víře, a že jeho skutečným cílem není to, aby lidé získali pocit, že vzhledem ke své neschopnosti dodržovat vše určené, nemohou úspěšně projít transformací či do páté dimenze.

Další stránkou těchto forem jediné cesty vedoucí ke spáse bývá téměř vždy motivace strachem. Strachem z toho, co nás čeká v případě, že nebudeme dodržovat předepsané příkazy a zákazy či formy té které „jediné vhodné“ cesty. Následky porušení bývají i poměrně drastické. Tak ještě nejmírnějším následkem bývá dokončení života na Zemi v NWO či v postkatastrofickém světě (smrt – nezaměňovat s umíráním – ze svého úhlu pohledu nepovažuji za nic zvlášť nepříjemného ani neobvyklého). Naopak k nejhorším následkům patří totální zánik duše (vědomí) a návrat k bohu ve formě kosmického prachu (jedna z variant), což je pokus o formu strašení neexistencí těch lidí, kteří se vlastní smrti nebojí, protože věří, že vědomí po smrti nezaniká. Někde mezi tím jsou těžké karmické následky. Zajímalo by mě, zda se někdo z autorů hlásajících obdobné názory nezabývá i myšlenkou, že motivace druhých bytostí strachem může také mít své karmické důsledky.

Takřka nikdy jsem v teoriích těchto jediných cest nenašel zmínku o lidech, kteří jsou na vysoké duchovní úrovni, ale nezabývají se momentálně žádnou z doporučovaných cest, i když z principu daných teorií plyne, že šanci nemají.

Dle mého názoru je transformace o zvyšování frekvence vibrací, a pokud bude někdy nějaké třídící hledisko, připadá mi logické a smysluplné, že změnami (transformací apod.) projdou úspěšně ti, kteří budou mít vysokou frekvenci vibrací. To ale v žádném případě nemusí být jen ti, kteří jdou byť urputně některou ze striktně doporučovaných duchovních cest. Dokonce to dle mého názoru mohou být i lidé, kteří vůbec netuší, že jsou nějaké duchovní vývojové cesty.

Při pokusu o co nejkomplexnější pohled na danou problematiku považuji za vhodné se na věc podívat i z vyšších úrovní poznání. Vede mě k tomu i to, že strašení všemi možnými i nemožnými negativními vizemi budoucnostmi jednotlivých lidí i celých civilizací vytváří ohromný tlak a vede k depresivním stavům i bytostí jinak pozitivně laděných.

Při všem tom, co se kolem nás a v neposlední řadě i v nás děje, nezapomínejme na jednu podstatnou věc, a tou je, kdo vlastně jsme a co je naší podstatou. Celkové vnímání vlastní situace i situace společnosti kolem nás velké většině nás lidí stále ztěžuje naše ztotožnění s egem. Stále znovu a znovu zapomínáme na to, že naší podstatou je bytostné já, že nejsme ego, ale jsme bytostná já (vědomí, duše), která dočasně přijala určitou roli v kosmické hře ve formě ega.

Jsme nezničitelné věčně trvající relativně samostatné části vědomí vícedimenzionální bytosti (duše) a jsme součástí věčného a nekonečného jednotného vědomí. Nic a nikdo nemůže zničit naší duši a nemůžeme jí ublížit, aniž by to bylo součástí kosmické hry, kterou si tato duše zvolila. Jsme neustále spoutáváni strachem působeným vědomým či nevědomým jednáním druhých bytostí. Důležité je si uvědomit, že to, jestli určité jednání (činy či slova) druhých bytostí v nás probudí strach, je dáno pouze naším postojem k tomuto jednání.

Vždy v dějinách bylo lidstvo motivováno strachem, tak aby mohlo být snadno ovládáno. Se vzrůstající úrovní poznání jednotlivých lidí vzrůstá i sofistikovanost témat a forem, jejichž účelem je šířit mezi lidmi strach. Pokud některá forma ztratila svoji účinnost (jako např. atomová válka), byla nahrazena mnoha dalšími a nemyslím, že by bylo nutné je zde vyjmenovávat, protože jsme jimi přímo zaplaveni.

Přijímejme náš vlastní život jako část kosmické hry a také ho tak hrajme. Mnoho lidí hraje v životě spoustu her, ale protože ví, že se jedná o hru, nedělá z prohry tragédii. Dokonce si chodí pravidelně hrát s vědomím, že pravděpodobně prohraje, ale nevadí mu to, protože podstatou je vlastní hra a ne vítězství. Kromě toho je v životě mnoho her, ve kterých se vůbec už z principu hry nehraje o vítězství, ve kterých se hraje jen pro radost ze hry. Krásným příkladem nám mohou být děti (než je nakazíme touhou po vítězství) nebo zvířata.

Pokud plně pochopíme (bude to součástí našeho vnitřního poznání), co je naše podstata, že život je jen hra, ze které jednou vystoupíme (naše duše) živí, nezranění, neporažení (jak se toto poznání stalo součástí života mnoha lidí, kteří přežili klinickou smrt a prožili NDE – zážitek blízké smrti), tak nás bude těžko moci někdo ovlivňovat či ovládat strachem, ať už se mu podaří vytvořit sebesofistikovanější „strachovou“ teorii.

Paralelní minulosti sbíhající se do jediné přítomnosti

28.09.2011

Přestože ve svých článcích zcela běžně předkládám informace jako své názory a ne jako jedinou možnou pravdu, jsou přece jen hypotézy, které předkládám s větším důrazem na to, že se jedná o náměty k zamyšlení. V tomto článku předkládám takovou hypotézu, která by mohla některým čtenářům zapadnout do jejich mozaiky poznání.

Svět se za posledních sto – sto padesát let velmi změnil. O tom snad ani nikdo nepochybuje. Ačkoliv se zdá, že některé situace se s mírnou obměnou opakují, jeden aspekt očekávaných změn je dle mého názoru zřetelně odlišný od minulosti. Když se futurologové na začátku minulého staletí zamýšleli nad tím, jak bude svět vypadat do deseti let, byli schopni extrapolací dosavadního vývoje dosáhnout takového výsledku – obrazu budoucnosti, který se lišil od nastalé skutečnosti spíše v drobnostech, než v základních skutečnostech. Obrazy budoucnosti se také u jednotlivých prognostiků ani příliš nelišily. Následující obrázek je modelem takové silné jednoznačné budoucnosti se slabými a málo početnými alternativami (připomínám, že se jedná o budoucnost v řádu deseti let).

Dnešní situace je však zcela jiná. Vize budoucnosti po roce 2012 se v představách různých (a někdy i hrůzných) „futurologů“ od sebe odlišují někdy tak silně, že to vypadá, jako by snad ani nevycházely se stejné přítomnosti, což je celkem logicky dáno i tím, že každý z nich vnímá či hodnotí přítomnost jinak. Z určitého zorného úhlu se dá konstatovat, že existují i alternativní vize přítomnosti.

Neřeším pro tyto účely otázku oficiální serióznosti zdrojů těchto informací, protože na počátku minulého století se ani tyto tzv. neseriózní zdroje od oficiálních příliš nelišily ve svých výhledech pro příštích deset let. Možná trochu mimo rámec článku je fakt, že v mnoha případech tyto zdroje považované v dané době za neseriózní vykazovaly lepší úspěšnost v předvídání budoucnosti (v řádu sto let a více) než ty seriózní.

Co zůstává mimo pochybnost pro velkou většinu badatelů, kteří se problémem budoucnosti dnes zabývají, je vysoká pravděpodobnost, že změny určitě nastanou a budou podstatné. Z bodu naší přítomnosti tak můžeme „pozorovat“ rozvětvující se předpokládané alternativní budoucnosti.

Následující obrázek je modelem takových mnoha relativně stejně silných alternativ budoucnosti od sebe se i výrazně odlišujících, což je v daném modelu znázorněno velikostí úhlu, které úsečky představující jednotlivé alternativy budoucnosti svírají.

V této souvislosti mě však zaujal i další fenomén s předchozím možná jen zdánlivě nesouvisející. Tímto jevem je, že obdobně jako u vizí budoucnosti se ve srovnání s dobou před sto lety vynořuje mnohem víc alternativních minulostí. Ne, že by tyto teorie v nějaké podobě před sto (a samozřejmě i mnohem více) lety neexistovaly, ale nebylo jich zdaleka tolik jako nyní a nebyly zdaleka tolik dostupné většině lidí v takzvaně civilizovaných zemích. Za uplynulých dvacet let se nám „minulost opravdu hodně změnila“. A nemají na tom zásluhu jen Součkové, Wiesnerové, Dänikenové, Sitchinové a podobní, ale i seriózní vědci (například teorie, že pyramidy v Gize a Sfinga byly postaveny mnohem dříve než se doposud soudilo). Informace o Atlantidě, Lemurii a mimozemšťanech v dějinách Země jsou už mnoha lidmi přijímány jako fakta. Tyto alternativní modely minulosti těžce nabourávají školské pojetí lidských dějin a dějin Země. Jejich zdánlivou slabinou je to, že se od sebe často dost značně liší a zastánci jednotlivých verzí na sebe navzájem někdy útočí více než na zastánce oficiální historie. Naproti tomu zastánci klasického pojetí evolučního vývoje jsou poměrně jednotní. Je pravděpodobné, že toto množství alternativních variant minulosti má svůj vliv i na množství variant přítomnosti a budoucnosti. Zejména mimozemské vlivy na historii i přítomnost se projevují v různorodosti variant budoucnosti.

I v současné oficiální vědě existují (vcelku nijak tvrdě odmítané) hypotézy, že existuje mnoho paralelních světů a „každým rozhodnutím se vytváří nový“. To znamená, že z bodu přítomnosti konkrétním rozhodnutím vykročíme do jedné z možných alternativních budoucností. Možná přesnější je formulace, že rozhodnutím vytvoříme jednu z alternativních budoucností.

K této hypotéze navrhuji novou, a to nejen, že jedna přítomnost může vést k alternativním budoucnostem, ale i alternativní minulosti mohu vést k jedné přítomnosti.

To může též být případ konce roku 2012, kdy se sbíhá několik alternativních minulostí, které jsou dnes již natolik blízké, že vlastně splývají.

Pro názornost je zde obrázek, ze kterého je vše lépe pochopitelné, a na kterém je model alternativních minulostí sbíhajících se do jedné přítomnosti a rozbíhajících se do alternativních budoucností.

Každý z nás rezonuje s tou alternativní minulostí, které se účastnil svými inkarnacemi, a která se liší od alternativní minulosti jiných bytostí, i když nás obě různé minulosti přivedly k téže přítomnosti. Tato hypotéza vysvětluje do určité míry tu celkem běžnou skutečnost, že dva různí lidé mají na tutéž událost jiné vzpomínky získané například regresní terapií. Aby nedošlo k omylu, tak nepředpokládám, že všechny informace získané regresní terapií jsou pravdivé obrazy skutečnosti. Rozvětvující se alternativní minulosti, přítomnosti a budoucnosti se mohou ve svých linkách rozbíhat a rozvětvovat, ale zase i sbíhat. Zajímavě a názorně to bylo podáno v Kinoautomatu, kde si publikum volilo variantu budoucího děje. Autoři celkem logicky, aby nedocházelo k neúměrnému rozvětvování děje, volili taková pokračování, která se přes rozdílné průběhy opět spojila v jednotný dějový scénář.

Pro názornost uvedu příklad opět – jak je u mě zvykem – ze sportovního prostředí, tentokráte pro změnu z fotbalu. Za stavu 0 : 0 dojde k faulu v pokutovém území, ale rozhodčí neodpíská pokutový kop. Zápas skončí 1 : 1. Je možné, že pokud by rozhodčí odpískal pokutový kop, že by zápas stejně skončil 1 : 1, to znamená, že dva různé minulé děje mohou vést ke stejné přítomnosti. Přítomností je v daném příkladě časový okamžik konce zápasu.

Pokud připouštíme existenci paralelních budoucností a paralelních přítomností (což připouští i oficiální věda), pak není důvod, proč nepřipustit i existenci rozvětvených minulostí, které se spojily v jednu nám známou přítomnost. Minimálně by to vysvětlovalo existenci více logicky a pravděpodobně vypadajících verzí minulosti.

Jsem si vědom, že tato hypotéza ještě více ohrožuje naši vrozenou touhu po jistotách. Když už jsme do jisté míry přijali tu nepříjemnou skutečnost, že budoucnost je vždy nejistá a jsme ochotni ji akceptovat, tak jsme vycházeli alespoň ze záchytného bodu, kterým byla jednou pro vždy a pro všechny daná minulost, a to pomíjím pro tyto účely mnohé desinformační kampaně představující nám naši minulost dle požadavků loutkovodičů desinformátorů.

Nedá se nic dělat, ale musíme se smířit s tím, že nikde žádná jistota neexistuje a zdánlivá nahodilost dějů a jevů (z naší úrovně poznání) je nedílnou součástí našich životů. Z určitého zorného úhlu se ale zase dá konstatovat, že je to úžasně zajímavé a krásné.

Prostě všechno je jinak.

Revoluce nejen společenská, parazitismus a symbióza, parazité a hostitelé

11.10.2011

Slovo revoluce má bohužel pro mnoho lidí příchuť (pro někoho pachuť) krve. Například Wikipedie revoluci definuje jako lidové povstání, které usiluje o změnu politického systému a připouští i verzi, že se jedná o zásadní změnu i v jiném oboru než je politika. V češtině má poměrně jednoznačný význam, ale v jiných jazycích (např. angličtině či francouzštině) a samozřejmě v latině, v níž má toto slovo svůj původ, tomu tak není. Původní význam slova je otočení, obrátka, zpětné otočení apod.

Revoluce by se tak obecně dala definovat jako změna či otočení směru vývoje. Pokud vyjdeme z předpokladu, že vývoj může existovat pouze v čase (vývoj je změna stavu mezi dvěma časovými body a čas má cyklický charakter (model časové linie vypadá jako spirála), tak i vývoj je možno si představit jako spirálu. Revoluce v tomto pojetí znamená změnu směru (otočení zpět) vývoje. V kladném případě závit spirály stoupá o úroveň výše, ale je možné si představit i to, že spirála klesá. To, zda se jedná o vývoj k lepšímu či horšímu, je vždy otázkou subjektivního hodnocení, a proto se téměř vždy názory i diametrálně liší (dokonce i s velkým časovým odstupem od děje).

Vše nasvědčuje tomu, že v současné době dochází či v relativně blízké době dojde k takovéto změně směru vývoje lidské společnosti. Situace vypadá z pohledu grafického modelu tak, že ani není otázkou, zda již jsme v bodě (či blízkosti) otáčky, ale spíše, zda spirála bude klesat či stoupat, i když i v tomto případě se bude nepochybně jednat o hodnocení, které se bude lišit subjekt od subjektu. V porovnání s oficiálně uznávanými dějinami by obrat (revoluce) měl být výraznější, protože v tomto období dochází k ukončení více druhů časových cyklů, což účinky zesiluje, dochází k synergickému efektu.

Osobně jsem přesvědčen, že vývoj bude směřovat od chaosu k řádu, od boje ke zklidnění a od konkurence ke kooperaci. Závažnou otázkou zůstává, zda tento vývoj bude směřovat ve prospěch malé skupiny lidstva a omezení osobní svobody většiny lidí, či ve prospěch většiny společnosti. Zda vývoj bude směřovat ještě k dalšímu zvýšení výskytu parazitismu, nebo k jeho podstatnému snížení a v rámci dalšího vývoje až k jeho úplnému vymizení v jeho čistě negativní formě. Proto si myslím, že pochopení principu a podstaty parazitismu a jeho jednotlivých forem a funkcí, je velmi důležité pro správné určení směru vývoje. Zjednodušeně řečeno – snížení parazitismu v celém systému je možno označit za vývoj po spirále směrem vzhůru a naopak zvýšení parazitismu za vývoj po spirále směrem dolů. Samozřejmě z pohledu úzké skupiny globálních parazitů tomu bude pravděpodobně naopak.

Důležité je uvědomit si, co je to parazitismus a kdo jsou to parazité. Obávám se, že většina lidí, kteří fungují jako „hostitelé“, snadno podléhá různým desinformacím, tito lidé se v problému neorientují a jsou schopni někdy i základní tvůrce užitných hodnot (hostitele) označovat za parazity (například jen z toho důvodu, že tito tvůrci užitných hodnot platí podstatně nižší daně, a tak „parazitují“ na těch, kteří platí daně vyšší).

Otázka parazitů a parazitismu je nyní probírána na všech úrovních. Na úrovni společnosti jsou v centru pozornosti parazité z obou konců společenského spektra, na úrovni biologické jsou to parazité typu tasemnice a na úrovni „esoterických věd“ jsou též uváděni parazité „astrální“. Lidé, kteří mají v centru ohniska své pozornosti jednu z forem parazitismu, budou vždy tvrdit, že ta „jejich“ je ta nejnebezpečnější pro společnost i jedince. V tomto článku se budu věnovat společenské formě parazitismu.

I při zaměření se na společenskou formu parazitismu není zcela od věci podívat se, co říká Wikipedia o biologické formě:

Parazitismus je vztah dvou organismů

, z něhož jeden organismus (parazit čili cizopasník) má zisk a druhý na něj doplácí.Obligátní parazitismus (typický, pravý) – je u každého parazita, u něhož alespoň jedna fáze ontogenetického (ontogeneze – vývoj jedince od zárodečného vývoje do zániku) vývoje probíhá na úkor jiného organismu.

Fakultativní parazitismus (podmíněný, příležitostný) – u organismů žijících volně v přírodě, které při náhodném vniknutí do hostitele mohou žít parazitickým způsobem.

Podle časového vztahu k hostiteli se dělí obligátní parazité na dočasné, stálé a periodické. Parazité mají často své „podparazity“, což znamená, že i na nich parazitují další parazité.

Méně známý je pojem parazitoid, což je organizmus, který se vyvíjí v těle nebo buňkách jiného organismu a na konci tohoto vývoje svého hostitele 

usmrcuje, čímž se odlišuje od klasického parazita

.

Myslím, že v podstatě vše, co zde bylo řečeno o parazitech biologických, se dá použít i pro parazity společenské. Na druhé straně jsou prvky společenského parazitismu, které se v přírodě nevyskytují, a pokud ano, tak jen zcela výjimečně.

Některé formy lidského parazitismu se označují za hyenismus, i když si myslím, že je to vůči hyenám nespravedlivé. Zvláště charakteristické pro zřejmě nejzhoubnější druh parazitismu (pro lidstvo jako celek) je opak toho, co se v přírodě běžně vyskytuje. V přírodě ve velké většině případů relativně malé (ve vztahu k hostiteli) organismy často v početném množství parazitují na velkém hostiteli. Ve společnosti naopak malé množství velkých (bohatých a mocných) parazitů parazituje na velkém množství malých (chudých a bezmocných) hostitelů. Obecně známý příklad – ředitel ČEZu svou odměnou parazituje na milionech odběratelů elektřiny, i když to ve světovém měřítku nebude zdaleka ten příklad nejkřiklavější.

Pro orientaci v problému společenského parazitismu považuji za nutné vymezit, co se touto společenskou formou parazitismu v mém pojetí rozumí.

Společenský parazitismus je vynucené (z pohledu hostitele nedobrovolné) přisvojení si užitné hodnoty vytvořené jinými (hostiteli), které je nepřiměřené užitné hodnotě vytvořené parazitem.

Touto nepřiměřeností se rozumí i ty velmi časté případy, kdy parazit nevytváří žádnou užitnou hodnotu. Užitnou hodnotou se v daném případě rozumí užitečnost výrobku nebo služby pro většinu lidí. Důležitou součástí této „definice“ je to, že se nejedná o dobrovolné předání užitné hodnoty, protože pak by se do kategorie společenských parazitů dostaly (z pohledu mého pojetí nesprávně) například i všechny děti do doby než jsou schopny se o sebe postarat. Tím ale nechci říct, že se v rodinných vztazích nemohou vyskytovat některé druhy parazitismu.

Aby nevzniklo nedorozumění, tak o dobrovolnost v tomto pojetí se nejedná při uzavírání smlouvy o hypotéce, protože hypotéku bez úroků nelze „běžně na trhu“ získat. Svobodnu vůli máme při rozhodování, zda si vezmeme hypotéku, ale ne, zda budeme platit úrok či nikoliv.

Jsou však i tací parazité, kteří vytvářejí zápornou užitnou hodnotu, tj. vlastní činností škodí svému hostiteli nebo hostitelům, tedy škodí i něčím dalším než jen svým parazitováním. Typickou ukázkou jsou někteří příslušníci byrokracie a minimálně alespoň z části i příslušníci vojensko-průmyslových komplexů, farmaceutických, energetických koncernů apod.

Z pohledu velikosti parazitismu lze dělit parazity na malé (drobné), střední, velké a globální. Zařazení jedinců do jednotlivých kategorií bude vždy subjektivním hodnocením, a proto se může lišit, zejména při hodnocení vlastního parazitismu, pokud si je ovšem nějaký parazit ochoten připustit, že je parazit. Předpokládám, že zvláště malí a střední parazité se takto nebudou hodnotit.

Vymezení pojmu parazitismu má spodní i horní hranici. Z jedné strany se nejedná při vytváření užitné hodnoty pouze o lidi, kteří přímo vytvářejí výrobky nebo provádějí služby, ale z druhé strany se nejedná o jakoukoliv ostatní činnost, za niž je poskytována odměna.

Rovněž nepředpokládám, že by užitná hodnota v tomto pojetí měla sloužit pouze k uspokojování základních životních potřeb. Často vzpomínaní sportovci, herci a zpěváci rovněž vytvářejí pro mnoho lidí určitou užitnou hodnotu byť nemateriální povahy, takže i v tomto případě je odměna na místě. Problém spočívá v nepřiměřenosti jejich odměny k vytvořené užitné hodnotě. Dokonce i dnes nejvíce (pravděpodobně oprávněně) nenávidění bankéři vytvářejí svojí službou užitnou hodnotu pro lidi, ale parazitismus spočívá v až křiklavé nepřiměřenosti odměňování téměř všech lidí pracujících v bankovnictví v poměru k velké většině ostatních lidí vytvářejících užitné hodnoty.

Dělicí hranice mezi tím, kdy se ještě nejedná o parazitismus a kdy už se o parazitismus jedná, je víceméně mlhavá a bude vždy otázkou subjektivního hodnocení s tím, že logicky většina lidí sebe jako parazity vnímat nebude. Na druhé straně tendence zařazovat druhé lidi do kategorie parazitů bude zase značná a často i zřejmě nesprávná.

Ještě částečně pochopitelná (i když zcela nesprávná) je domněnka lidí, kteří přímo vlastní činností vytvářejí výrobky či služby, že ostatní organizační, řídící, konstruující, projektující a podobní pracovníci na jejich práci pouze parazitují.

Podstatně obtížněji pochopitelná se mi zdá „víra“ některých lidí z řad těch více vydělávajících (zejména profesí jako jsou makléři, právníci, exekutoři, bankovní pracovníci, finanční poradci, pracovníci marketingu apod.), že právě lidé „vlastnoručně“ tvořící výrobky či služby na nich parazitují, protože se přiživují na jejich vysokých daních. Při tom zcela zapomínají, že tito „parazité“ vytvářejí užitnou hodnotu a vztah parazitismu a hostitelství je spíše obrácený. Podrobněji se k tomu vyjadřuji v článku „Cílem je zaměstnat mysl lidí zástupnými problémy, aby se nesnažili pochopit podstatu“.

Zejména díky do určité míry umělým mediálním kampaním je nyní centrem pozornosti parazitismus z dolní části společenského spektra (velmi politicky korektní pojmenování ☺). Nemyslím, že by se tento druh parazitismu neměl řešit, jen upozorňuji, že velmi hrubým odhadem jeho zátěž celé společnosti tvoří maximálně deset procent zátěže společnosti působené parazitismem z horní části společenského spektra.

Dle mého názoru není možné úspěšně řešit problémy současné společnosti bez řešení problému parazitismu. Dokonce si myslím, že přechod od parazitického systému k symbiotickému systému (v neposlední řadě symbiotického i ve vztahu k přírodě a Zemi) je podmínkou překonání současné krize ekonomické a společenské v celosvětovém měřítku, pokud si ovšem někdo (a jsou nepochybně tací) nepředstavuje jako překonání krize zavedení NWO.

Protože na to stále znova narážím v různých diskuzích, považuji za nutné opětovně zdůraznit, že představa, že vzniklá krize je způsobena hloupostí a neschopností těch nahoře (ať už si pod tím představuje kdo chce co chce), je dle mého názoru naivní a neumožňuje chápat to, co se ve skutečnosti děje. Jsem přesvědčen, že právě naopak současná krize je tvořena velmi sofistikovaně s cílem míru parazitismu ve prospěch relativně malé skupiny lidí zvýšit a parazitický systém upevnit a globalizovat.

Obávám se, že ještě stále poměrně velká část lidí nechápe, o co se jedná a vnímají parazitismus jako něco normálního, maximálně u křiklavých případů jako něco, co by se dalo vysvětlit mimořádnou vadou charakteru některých lidí. Nechápou, že se v podstatě jedná o parazitický systém. Neuvědomuje si to nejen střední třída parazitů, ale dokonce i hodně příslušníků střední třídy hostitelů. Nebezpečí spočívá v tom, že se začnou probouzet až tehdy, kdy se střední třída hostitelů stane nižší třídou hostitelů, nižší třída hostitelů přestane být hostiteli, či se dokonce zařadí do nižší třídy parazitů a střední třída parazitů se stane hostiteli či dokonce nižší třídou parazitů.

Zajímavá je situace střední třídy parazitů, kteří jsou v současné době oporou systému, protože oni si neuvědomují, či odmítají si připustit, že pokud se systém bude vyvíjet v tom směru, ve kterém ho podporují, tj. k NWO, tak jen velmi malá část jich zůstane ve skupině středních parazitů. Při tom je to celkem logické, že v případě, kdy se globálním parazitům podaří dostat systém plně pod kontrolu, nenechají na svých hostitelích cizopasit malé a střední pro systém nepotřebné parazity. Názorným příkladem jsou politici a pracovníci médií.

Mnohé však nasvědčuje tomu, že doba probuzení se blíží a nebude málo lidí, pro které toto probuzení bude skutečně velkým šokem. Dospěl jsem k závěru (a byl bych rád, kdyby nesprávnému), že bez skutečně šokové terapie k tomuto probuzení u mnoha lidí nedojde.

Bez probuzení větší masy lidí (nejen v jedné zemi) nezačne vývojová spirála stoupat směrem vzhůru. Přes neutěšeně vypadající situaci jsem optimista a věřím, že ke kýženému obratu dojde v relativně krátké době, tj. v horizontu jednoho či dvou roků. Kdo sleduje informace ze světa nejen z oficiálních médií, může pozorovat, že určité signály optimistického vývoje již zde skutečně jsou.

Cykly vývoje na Zemi ohraničené globálními katastrofami a DNA živých organismů na Zemi

13.10.2011

Souvislost s různými verzemi minulosti dle minulého článku „Paralelní minulosti sbíhající se do jediné přítomnosti“ má i další hypotéza, která vychází ze snahy vysvětlit rozpory mezi tak zvaně alternativními verzemi minulosti a poznatky zjištěnými v současnosti oficiální vědou.

Oficiální věda předpokládá, že historie Země procházela relativně lineárním vývojem s postupnou evolucí rostlin a živočichů na Zemi, která se obráží v DNA současných rostlin a živočichů s předpokládanou nemalou rolí některých cyklických katastrof a tím i hromadného vymírání rostlin a živočichů.

V současné době jsou částečně matoucím způsobem (pro lidi neobeznámené se situací) předkládány dvě teorie, a to evoluční teorie a kreacionismus. To matení spočívá v tom, že většinou jsou předkládány jako zcela protichůdné teorie a kreacionismus je často zužován na kreacionismus zjednodušeně řečeno biblický, který je označován jako striktní kreacionismus. Podle tohoto biblického pojetí Svět vznikl přibližně před 6000 lety. Dle Jamese Usshera ze 17. století byl svět stvořen za soumraku předcházejícího neděli 24. října 4004 př. n. l. (uvádím to zde pro zajímavost, protože mě zaujalo, kde se vzal ten soumrak a neděle v době, kdy svět ještě neexistoval). Přestože se zdá, že je tato biblická varianta neslučitelná se zjištěním vědy (zejména archeologie), tak proti argumentu, že bůh stvořil najednou svět kompletní se všemi historickými artefakty a stavem vesmíru, tak jak ho známe, není žádný protiargument. Možná jen s výjimkou otázky, která zase přijde logická mně: „Proč by to dělal?“

Při hlubším zkoumání vědou a alternativními badateli nashromážděných faktů se nabízí pro mnoho lidi jako nejvhodnější varianta cyklického vývoje, kde jednotlivé etapy jsou ohraničovány globálními katastrofami. Problém téměř všech lidí, včetně duchovně vyspělých, je obtížnost odpoutání se od fikce – ano zdůrazňuji – fikce existence nezávislého lineárního času, což má za následek vnímání dějin jako jakéhosi víceméně lineárního kontiuálního vývoje. Tak, jako neexistuje nezávislý lineární čas, neexistuje ani lineární vývoj. Čas i vývoj mají oba spíše cyklickou povahu a při geometrickém vyjádření je pro ně charakteristická spíše spirála skládající se ze spirály, což odráží fraktální uspořádání Teoversa.

Vzhledem k tomu, že archeologii ani dalším vědám blízkým tomuto tématu se nepodařilo (přestože se o to opravdu usilovně snaží) do dnešního dne najít jediný jednoznačný vývojový mezičlánek mezi jednotlivými živočišnými druhy, situace vypadá tak, že evoluce vypadá trochu jinak, než jak nám ji evoluční vědci předkládají. Obraz, který se vytváří shromaždováním faktů vědci, kteří se nesnaží za každou cenu je vtěsnat či přizpůsobit standardní evoluční teorii, v žádném případě neodráží vývoj jednotlivých druhů z druhů „vývojově nižších“. Naopak nově pojímaný obraz vypadá tak, že globální katastrofy zapříčinily vyhynutí velké většiny druhů a přežití jen malé části a po katastrofě se objevily druhy nové bez jakýchkoliv mezičlánků.

Když si položíme otázku, jak se tu mohly tak najednou a velmi rychle objevit druhy nové, zdá se, že se obtížně obejdeme při hledání odpovědi bez nějakého vnějšího působení. Jako vnější působení můžeme chápat inteligentní bytosti (síly, energie) a při nutné míře zjednodušení se dají rozdělit na dvě formy, přičemž ale není možné vyloučit ani variantu jejich vzájemného spolupůsobení.

První formou, která bude pravděpodobně většině lidí bližší a pochopitelnější, jsou klasičtí mimozemšťané naší běžné 3D reality, kteří objevili neosídlenou Zemi a v rámci svých možností si ji upravili k obrazu svému, přetvořením či přinesením vlastní fauny a flóry s větším či menším ponecháním přeživších příslušníků zemské fauny a flóry. V oblasti sci-fi se pro tento proces používá běžně název terraforming.

Druhou formou už o něco náročnější na naše chápání jsou tvůrčí vysoce inteligentní bytosti, které se dají označit jako nadpozemšťané, kteří si Zemi rovněž přetvořili k obrazu svému prostředky, které jsou mimo oblast našeho současného poznání. Tito tvůrci jsou zmiňovaní v mnoha variantách alternativního pojetí historie Země.

Obdobná situace je i v případě lidí a jejich jednotlivých ras. Jejich odlišnost je snáze vysvětlitelná a pochopitelná za předpokladu jejich přenosu z jiných planet či hvězdných systémů, či genetických manipulací s jakýmsi existujícím primitivním druhem ještě ne zcela lidských bytostí oproti předpokladu lineárního vývoje z našeho zvířecího či polozvířecího předka.

V tomto popisu cyklického vývoje na Zemi je dle názoru vědců jedna velká překážka a tou je konzistentnost DNA všech příslušníků fauny a flóry na Zemi, což se ve stejné míře týká i lidí. Pominu skutečnost, že výzkumných pracovišť, která jsou schopna analyzovat DNA, nebude mnoho, a že existuje množství dezinformací, které nám jsou běžně předkládány ve všech oblastech lidského poznání, a tedy i možnost, že ani tato informace o konzistentnosti DNA není zcela pravdivým obrazem skutečnosti a pokusím se uvedenou překážku překonat novou hypotézou.

Jsou dvě varianty „sil“, které působí na sjednocení původně odlišných DNA vnesených či nově stvořených, přičemž se nedá ani vyloučit jejich vzájemné spolupůsobení, což mně připadá nejpravděpodobnější.

Jednou je morfogenetické pole Země nebo možná přesněji morfogenetické pole všech DNA Země, které svým působením sbližuje či sjednocuje DNA všech živých organismů na Zemi. O morfogenetických polích a jejich vlivu je popsáno dost i u nás dostupných stránek, takže nepovažuji za nutné k tomuto tématu uvádět bližší podrobnosti.

Druhou je „specifičnost“ vibrací Země. Tato varianta si zasluhuje delší výklad. Věda v poslední době dochází k názoru, že DNA je možno ovlivňovat i jinak než vkládáním nových genů, štěpením DNA. Jedná se o ovlivňování DNA pomocí vibrací, ať už se jedná o elektromagnetické vlny, zvuk nebo dokonce i hlas.

Každá bytost v Teoversu má své specifické vibrace, které ji odlišují od jakékoliv jiné bytosti. Dle běžných představ je vibrace určena dvěma hodnotami, a to velikostí (což jsou hodnoty na ose y v přiloženém obrázku) a frekvencí (což jsou hodnoty na ose x přiloženého obrázku). Pouze z velikosti těchto dvou hodnot je obtížné si představit, že by se pokryla odlišnost všech bytostí v Teoversu, tak aby každá měla svoje specifické vibrace.

Na dolním obrázku je velmi zjednodušený model průběhu vibrace, který již připouští možnost velké různorodosti vibrací, které jsou pak pro každou bytost specifické, přibližně podobně jako jsou specifické pro každého člověka otisky prstů. Samozřejmě je možné si představit, že i každá úsečka vibrace na obrázku vpravo není úsečkou, ale má rovněž „komplikovaný“ tvar.

Země – bytost Gaia má jako každá jiná bytost v Teoversu zcela specifické vibrace a jimi působí na DNA všech živých organismů na Zemi. Vibrace Země jsou pro každou bytost v její blízkosti se vyskytující velmi silné a tudíž její vliv na vibrace všech bytostí na Zemi je rovněž velmi silný. Zjednodušeně a obrazně řečeno vibrace Země mění vibrace bytostí „k obrazu svému“. Svým dlouhodobým a energeticky velmi silným působením „sjednocují“ tyto vibrace DNA všech živých organismů s původně velmi různorodými DNA do jednotného vzoru, jednotné matrice. Tento sjednocující vliv se projevuje na živých organismech na Zemi vnesených i na Zemi stvořených. Dá se předpokládat, že živé organismy na Zemi stvořené či přetvořené už do určité míry vycházely z organismů na zemi se vyskytujících a tím i obsahující DNA s „otiskem Země“, a proto jejich sjednocení s DNA ostatních bytostí na Zemi probíhalo rychleji a snadněji.

Takovéto poznání, pokud bude obecněji přijato, by mělo vést mimo jiné i k větší úctě a z ní vycházejícího lepšího vztahu ke všem bytostem obývajících s námi lidmi planetu Zemi.

Tato hypotéza nemá samozřejmě omezenou platnost pouze pro Zemi a její obyvatele. Není důvod, proč ji nerozšířit na Sluneční soustavu a na všechny bytosti Sluneční soustavy – Slunečňany. I Slunce má nepochybně své morfogenetické pole i své velmi silné zcela specifické vibrace, které interagují se vším a ovlivňují vše ve Sluneční soustavě.

Není rovněž žádný důvod, proč tuto hypotézu nevztáhnout rovněž na naši galaxii a případně i celý náš vesmír. Vzhledem k tomu pak nemusí být překvapivé, že i přes velkou různorodost všech projevů života je možné předpokládat, že existují mnohé sjednocující prvky a že mnohé formy života se budou tu více tu méně podobat formám života, které jsou nám blízké a známé. Obzvláště, pokud si připustíme možnost, že mnoho z těchto nám známých forem života původně přišlo z vnějšího prostoru mimo Zemi a ani lidé pravděpodobně nejsou žádnou výjimkou.

Pokud uvažujeme o míře pravděpodobnosti, že tato hypotéza je pravdivým obrazem skutečnosti, tak považuji za vhodné připomenout, že je v souladu s jedním ze základních principů Teoversa, tj. s fraktálním uspořádáním Teoversa. I když i tento princip je rovněž hypotézou, kterou jsem nedávno předložil, tak myslím, že je možno konstatovat, že fraktální uspořádání časoprostoru je v současné době teorie uznávaná již mnoha respektovanými (nealternativními) vědci.

Ponechávám na každém, aby si učinil z výše uvedeného textu vlastní závěr. Mě osobně uvedené hypotézy naplňují úctou a láskou ke všem formám života minimálně v našem 3D vesmíru a optimisticky předpokládám, že i mnohé bytosti z okolního vesmíru obdobně přistupují k nám.

Strach – jedno z hlavních témat dnešní doby

30.10.2011

Jsem si vědom, že na toto téma bylo už napsáno mnoho textu. Také jsem mu věnoval již dříve jeden článek. Přesto jsem uvážil, že dnešní doba je strachem natolik posedlá, že není na škodu si některé věci připomenout, zejména s ohledem na nové události minulé i očekávané.

Přestože se slovo „strach“ tak často ve vlastních textech různých článků nevyskytuje (s výjimkou různých anket), obavy a bázeň ze všeho možného (a v nemenší míře i nemožného) se na nás valí téměř ze všech informací o současné a budoucí situaci. Jen tak namátkou připomenu některé z nich – finanční, hospodářská a celospolečenská krize, NWO, globální oteplování, pandemie různých nemocí, ropná krize, nedostatek vody či potravin, přelidnění, třetí světová válka v různých formách, občanské války, katastrofy všeho možného typu od přepólování, zastavení otáčení Země, až po návrat Nibiru, přílet negativních mimozemšťanů atd.

Tady si dovolím jen krátkou poznámku pro ty, kteří se nechají strašením snadno ovlivňovat. Pokud už to považujete za nutné, vyberte si pouze jednu z katastrofických vizí a té se obávejte, protože prostě všechny se nemohou realizovat. Pokud nás například zasáhne některá z kosmických katastrof, nač se ještě děsit hospodářskou, ropnou nebo jinou krizí, nebo například globálním oteplováním ☺.

Otázkou zůstává, jak dalece se jedná u těchto strašících textů o projekci vlastního strachu autorů a jak dalece o cílenou strašicí kampaň určité skupiny lidí. Nesporným faktem je vysoká návštěvnost i hodnocení článků se silně negativními až katastrofickými popisy současnosti a blízké budoucnosti, což značí, že mnozí lidé s nimi rezonují a jsou jimi fascinováni asi tak jako fanoušci hororů. Tím chci říct, že i v případě, že se do značné míry jedná o jistu formu vědomého působení na lidi (k čemuž se přikláním), mnoho lidí je přijímá s velkým zájmem.

Dalším důvodem šíření strachu je to, že se jedná o jednu z nejčastěji používaných forem ovládání lidí a lidstva. Důležité je uvědomit si, že ti, kdo touží ovládat ostatní, jsou rovněž motivováni vlastním strachem. Strachem ze ztráty moci, majetku či svobody rozhodování nejen o druhých, ale i o sobě.

Strach jakožto negativní energie je rovněž „potravou“ astrálních predátorů a jeho absence a nedostatek potravy pro predátory znamená úbytek jejich sil a tudíž i možnosti ovlivňovat negativně naši realitu.

Strach je nezpracované téma většiny lidí, a pokud se jedná o komplexní zpracování tématu strach, tak si myslím, že dokonce velké většiny lidí. To je důvod, proč témata předkládaná médii rezonují s vnitřním nezpracovaným strachem lidí a strach v lidech probouzejí.

Za závažný aspekt této situace považuji to, že strach je téma nejen nezpracované, ale ani nezpracovávané a často dokonce podvědomě a někdy i vědomě potlačované. Ve většině oficiálních médií ani nelze očekávat, že by se touto otázkou někdo zabýval, protože člověk pociťující strach je mnohem lépe ovlivnitelný a manipulovatelný, což je jejich neuměle skrývaným minimálně vedlejším záměrem.

Otázka zní, kde se bere ta podvědomá „touha“ se bát. Odpověď není zcela jednoduchá a názory se samozřejmě liší. Osobně nejvíce rezonuji s myšlenkou, že většina z nás nemá komplexně v sobě zpracováno téma „strach“. Předem odpovídám na očekávanou námitku, že příčinou strachu je nedostatek lásky – tento názor považuji za druhou stranu téže mince. Je snadné a jednoduché deklamovat: „Miluj a nebudeš se bát“, ale není jednoduché tuto myšlenku realizovat pro člověka, jehož životním programem je strach a často dokonce i strach z toho „milovat“. Vše je samozřejmě zcela individuální, ale přesto považuji za optimální harmonicky současně zpracovávat jak téma strachu, tak téma lásky.

Strach je vždy náš emotivní vztah k možným budoucím událostem, okolnostem či stavům, a to vnějším i vnitřním. Za základní formy strachu považuji strach z neexistence a strach z utrpení.

Strach z neexistence (nejčastěji ve formě strachu ze smrti) pramení z nevědomosti (opět cíleně v mnoha různých podobách podporované) o podstatě naší existence, podstatě bytí.

Strach z utrpení (jak fyzického tak i psychického) vychází z naší zkušenosti z tohoto života i mnoha životů předešlých, které se mohu projevovat i ve formě různých fobií.

Velká většina forem strachu se dá definovat jako strach ze ztráty (ztráta partnera, dětí, života, zdraví fyzického i duševního, zaměstnání, majetku, schopností, klidu, harmonie, štěstí, lásky, jistoty apod.).

Zbavit se strachu z toho, že něco ztratíme, můžeme jen věděním, že ve skutečnosti nemáme nic, co bychom ztratit mohli.

Pouze ego je vlastníkem (přesněji má pocit, že něco vlastní), a proto pouze ego může něco ztratit. Pouze pokud se neztotožňujeme s egem, může se dostavit ono vědění.

Strach je daň z nevědomosti a nedostatku lásky. Nevědomost sice hříchu nečiní, ale před utrpením vlastním či cizím neochrání.

Velkým podhoubím strachu je nejistota a neschopnost ji přijímat jako setrvalý a normální stav našeho bytí (jistota neexistuje). Proto tolik lidí touží mít jistotu a touží znát „absolutní“ pravdu, k čemuž se vždy najde dostatek znalců té jediné a skutečné pravdy, kteří ji umí předložit v balení vhodném pro určitý okruh zájemců.

Oprostím se pro tyto účely od pojmu absolutní pravda jako ještě další zcela samostatné kategorie pravdy a budu se věnovat pojmu objektivní pravda. Existuje objektivní pravda a lze ji zjistit? K tomu je vhodné si uvědomit, že naše mysl pracuje s obrazem skutečnosti a ne se skutečností.

Pravda je shoda obrazu skutečnosti vytvořeného naší myslí (našeho poznání) se skutečností. Neexistuje objektivní možnost posouzení shody obrazu (vytvořeného subjektivní myslí) se skutečností. Vždy se bude jednat pouze o subjekt, který bude hodnotit shodu a tento subjekt opět bude cizí pravdu (shodu cizího obrazu skutečnosti) posuzovat podle své pravdy, tedy podle toho, jaký si on vytvořil obraz skutečnosti. Je možné, že někdo o něčem může prohlásit, že se jedná o boží pravdu, ale uznání něčeho za boží pravdu je opět subjektivní výrok. Z toho dle mého názoru jasně vyplývá, že objektivní pravda neexistuje, ale existují pouze pravdy subjektivní, založené na obrazu skutečnosti vytvořeném myslí subjektu. Pouze se dá říct, že existuje relativně objektivní pravda, což je obraz skutečnosti, který jako pravdivý uznává většina určité skupiny lidí.

Pokud chceme v sobě plně zpracovat téma strach, tak bychom se měli komplexně věnovat tomu, jak v nás strach vzniká, co je jeho příčinou a je nutné se soustředit přímo na otázku, jak a na základě čeho vzniká strach přímo v nás jako zcela specifických bytostech. Nikdy žádná zkušenost někoho jiného neplatí zcela obecně pro všechny.

Důležité je si uvědomit, že se jedná o náš subjektivní vnitřní vztah k určitému jevu či stavu, který by měl nastat. Podstatou strachu nejsou jakékoliv vnější či vnitřní okolnosti (strach můžeme mít i z toho, že dostaneme deprese, či dokonce, že se budeme něčeho bát), ale náš vztah k nim. Strach vzniká na základě toho, že vnímáme rozpor mezi tím, jak bychom si představovali, aby nějaká vnější či vnitřní skutečnost vypadala a tím, jak se obáváme, že vypadat bude. (Čistě teoreticky si lze představit, že předpokládáme, že skutečnost bude i lepší, než jakou bychom si ji přáli, ale nějaký příklad v praxi mě momentálně nenapadá.) Tím, jak se koncentrujeme na rozpor mezi předpokladem a přáním, posíláme tomuto rozporu energii, která nám pak chybí a negativně ovlivňuje náš psychický a fyzický stav.

Pokud se nám podaří si v daném okamžiku plně uvědomit tento proces vzniku strachu a jeho příčinu, dochází k tomu, že se koncentrujeme na pochopení příčiny a ne na rozpor a energie přestává unikat. Pokud tento proces podpoříme vědomým příjmem vitální energie (prány, chi, orgonu), je reálný předpoklad, že strach a jeho negativní účinky na naši mysl a organismus se minimálně zmírní.

Upozorňuji, že strach není totožný s reakcí na stres (znehybnění, útok či útěk), které jsem se věnoval v článku „Základní reakce na stres“.

Při komplexním vnitřním zpracování tématu strach je nutné zahrnout všechny jeho aspekty, tj. například i to, zda sami nevědomě či záměrně nevzbuzujeme v ostatních strach, či zda nemotivujeme ostatní strachem k námi požadovanému jednání nebo myšlení.

Zrovna tak, pokud chceme komplexně zpracovat v sobě otázku pokory a sebevědomí, je také nutné se zabývat i tím, zda my v druhých probouzíme pokoru a sebevědomí, nebo poddanost a pýchu.

Při tomto zpracování témat je důležité si netabuizovat žádné aspekty konkrétního tématu. Zdůrazňuji to z toho důvodu, že máme tendence se aspektům, které nám připadají pro nás nepřijatelné, vědomě či podvědomě vyhýbat.

Strach je negativní emoce a jako taková působí na bytosti jím ovládnuté i bytosti blízké tak, že snižuje frekvenci vibrací, což je samozřejmě i jeden z důvodů jeho umělého šíření. Rovněž je to také jeden ze závažných důvodů, proč se nenechat touto negativní emocí ovládnout a proč se vyhýbat jakémukoliv jednání, které by mohlo vést k probouzení strachu u druhých a nelze v dané souvislosti podcenit i své zdánlivě neviditelné myšlenky a zdánlivě neprojevené emoce. Strach je destruktivní pro tělo i mysl.

Kdo si hraje, ten nezlobí. Kdo miluje, ten se nebojí.

Hypotéza o průběhu transformace a přechodu na vyšší úroveň reality

04.11.2011

V dnešní době se vyskytuje na internetu mnoho variací na téma transformace a přechodu na vyšší úroveň reality, nejčastěji se v textech uvádí pojem převibrování do páté dimenze. Podrobnější popis průběhu této změny k jejímu lepšímu chápání však není uváděn, a proto jsem se snažil vytvořit hypotézu, která by to srozumitelným způsobem vysvětlila. Za vhodnější a přesnější pojem než pátou dimenzi považuji pátou úroveň frekvence vibrací či pátý kvantový stav frekvence vibrací (podrobněji jsem to zdůvodnil v článku „Předkládané vize transformace a změn včetně návodů ke „správnému“ chování pro úspěšné zvládnutí transformace“).

Jen pro upřesnění dodávám, že se jedná pouze o popis možného mechanismu přechodu do vyšší reality, ale otázka pravděpodobnosti realizace tohoto scénáře a jeho časového zařazení zde není řešena.

Vycházím z předpokladu, že existují určité úrovně frekvence vibrací (hladiny), které vymezují určitou realitu (pásmo dané spodní a horní hranicí frekvence vibrací). Někteří autoři tyto reality označují jako hustoty nebo dimenze a naše realita je označována jako třetí dimenze či hustota.

Frekvence vibrací každé bytosti osciluje kolem určité frekvence v rámci frekvenčního pásma daného pro tu určitou úroveň frekvence vibrací (hustotu, dimenzi). Dá se předpokládat, že bytosti dle své frekvence jsou běžně relativně rovnoměrně rozmístěny uvnitř jednoho pásma. Postavení konkrétní bytosti v pásmu bývá označováno jako stupeň duchovního vývoje (případně i méně přesně stáří duše).

Při transformačních obdobích, která se v určitých časových intervalech opakují, se vlivem několika okolností (uzavírání cyklů, proudící silné energie o vysoké frekvenci vibrací, působení duchovních bytostí) mnohem více bytostí než jindy nalézá poblíž horní hranice pásma (ale díky harmonizující polarizaci i u spodní hranice). To znamená, že tyto bytosti poblíž horní hranice nepotřebují pro svůj přeskok (kvantový skok) do vyšší úrovně již tolik „transformační energie“.

Pochopit to můžeme názorně na podobenství s vodou. Za naši úroveň reality (většinou uváděné jako 3D) můžeme považovat vodu v rozmezí od 0° do 100° C. Realitu pod nulou můžeme nazývat dle používaných termínů druhou hustotou a nad 100° C čtvrtou nebo pátou hustotou. Je možné a někteří autoři to tak uvádějí, že pro inkarnované bytosti třetí hustoty je vyšším kvantovým stavem pátá hustota a „čtvrtá“ je vyhrazena pro astrál (snění, bardo – stav mezi životy).

V současném transformačním období se vyskytuje relativně hodně bytostí s výškou frekvence vibrací, která odpovídá teplotě vody cca 94 – 99°C. Pro tuto skupinu bytostí může jednorázový mohutný energetický impulz znamenat „zahřátí nad 100° C a tedy kvalitativní změnu skupenství na páru“ – kvantový skok do vyšší úrovně frekvence vibrací (do vyšší hustoty).

Tyto bytosti by po kvantovém skoku zůstaly v časoprostoru Země, ale vzhledem ke své frekvenci vibrací ve vyšším frekvenčním pásmu by pro ostatní (kteří i přes energetický impulz nedosáhli 100° C a nenastal tak u nich kvantový přeskok) byly nevnímatelné, protože by byly v jiné, vyšší realitě. Otázkou zůstává, zda by byly tyto bytosti vnímatelné v původní realitě mimosmyslovým vnímáním. Myslím, že pravděpodobně nikoli, protože velká většina (pokud ne všichni) lidí s obdobnými schopnostmi přejde vzhledem ke své frekvenci vibrací na vyšší úroveň, ale vyloučit tento jev nelze.

V rámci této hypotézy je možné uvažovat i o tom, že některé bytosti s frekvencí vibrací odpovídající v uváděném podobenství teplotě blízké nule by při silném energetickém impulsu mohly klesnout do nižšího vibračního pásma (do nižší hustoty). Pro určitou logiku této možnosti lze předpokládat, že tyto bytosti se transformačním energiím usilovně brání, přičemž vydávají energii, což způsobí uvedený pokles. Ve snaze dotvořit hypotézu co nejkomplexněji, pokračoval jsem v úvahách o doplnění o další detaily.

Převibrování do vyšší úrovně reality se dá z určitého zorného úhlu chápat jako koncentrace vědomí na jinou, „vyšší“ formu reality. Zjednodušeně (i když nepřesně řečeno) duše opustí ego v nižší realitě a vstoupí do ega ve vyšší realitě, přičemž je možné předpokládat, že tato ega budou víceméně identická, i když s jinou frekvencí vibrací. Rovněž z jiného zorného úhlu se tento přechod dá formulovat jako opuštění avatara v kosmické hře nižší úrovně a vstoupení do avatara v kosmické hře vyšší úrovně. Pro pochopení této myšlenky je vhodné si připomenout či přečíst článek „Fraktální struktura Teoversa vícedimenzionálních bytostí a antropomorfní struktura Teoversa stvořitelů, archandělů a podobných bytostí“.

Protože oprávněně existují domněnky, že je v současné době velký zájem dostat se do „hry na Zemi“, tak se dá předpokládat, že uvolněné ego (avatara) okamžitě obsadí jiné vědomí (duše), takže ostatní bytosti, které zůstaly na stejné úrovni reality ani nepostřehnou výraznou změnu (jakou by byla smrt ega), i když ke změně nepochybně dojde. Protože uvolněná ega vibrují na určité v daném pásmu poměrné vysoké frekvenci, není pravděpodobné, že by takto uvolněná ega obsadily nízkovibrační duše.

Dokonce si myslím, že je možná i varianta, že uvolněné ego obsadí alternativní verze původní duše, ale s nižší frekvencí vibrací, která by se také dala definovat jako nižší vývojová fáze vědomí (duše). Při tom vycházím z předpokladu, že vše se děje současně, tj. všechny vývojové fáze duše (vědomí), které jsou jejími relativně autonomními částmi, existují současně. Do určité míry v rámci této hypotézy lze přepokládat, že i v nové vyšší úrovni reality jsou připravena ega opuštěná dušemi, které v rámci transformace postoupily na vyšší úroveň, včetně toho, že se rovněž jedná o vyšší vývojovou fázi téže duše.

V této vyšší úrovni reality (pro zjednodušení ji můžeme nazývat pátou hustotou) se již nebudou vyskytovat nízkofrekvenční ega, tak jak je známe z této reality (domnívám se, že není nutno uvádět příklady), i když nepochybně po transformaci bude frekvence vibrací přítomných bytostí opět rovnoměrněji rozložena po celém pásmu. Toto rovnoměrnější rozložení bude pravděpodobně v obou zmiňovaných realitách. Domnívám se, že je možnost, že vzhledem k silným transformačním energiím se sníží i v současné realitě počet bytostí s nízkými frekvencemi vibrací, případně zcela zmizí bytosti s nejhrubšími vibracemi.

Varianta transformace předkládaná v této hypotéze tak dává možnost bytostem, které zůstanou v dosavadní realitě dokončit učební látku (dokončit vývoj, dosáhnout poznání, zahrát si roli), kterou zde měly probrat, aniž by přeskočily určitou fázi svého „vývoje“ jakýmsi božským (vesmírným) zásahem.

Pro lidi obávající se při přechodu do vyšší úrovně reality, že „ztratí“ své blízké bytosti, které nedosahují potřebné frekvence vibrací, také tato hypotéza dává naději, že v nové realitě budou rovněž se svými blízkými, protože se jedná o tutéž kosmickou hru pouze na vyšší úrovni. Obdobně jako v počítačových hrách, když zvládneme hru na určité úrovni, můžeme hrát tu samou hru, ale na vyšší úrovni. Navíc tito blízcí budou v této „nové“ hře vibrovat na vyšší frekvenci a budou proto pro nás „příjemnějšími partnery“.

Tato hypotéza je do určité míry speciální variantou rozdvojené budoucnosti s větším důrazem na to, že čas v nám známé lineární podobě neexistuje a minulost, přítomnost i budoucnost existují současně a naše vědomí svou koncentrací na vybranou alternativní realitu „klouže časem“.

Připadá mi, že takto by se dalo relativně logicky vysvětlit rozdvojení realit a připadá mi to i docela spravedlivé a snad i možné. Otázkou zůstává, kdy přijde ten mocný impulz a případně, kdo přeskočí.

Určitě někoho napadne, proč by se situace v hmotném světě ještě měla nějaký čas zhoršovat (jak tomu momentálně vše nasvědčuje), když, jak je často tvrzeno, velká část bytostí (ne-li všechny) se již rozhodla. Rozhodnutím je míněno, zda zůstanou v této realitě nebo postoupí na vyšší úroveň. Proto, aby vše bylo pochopeno i na této hmotné úrovni, je v současné situaci potřeba, aby tato rozhodnutí byla učiněna nejen na úrovni duše, ale i na úrovni ega.

Některá ega zjevně k plnému probuzení a rozhodnutí na své úrovni pravděpodobně určitou formu šoku nutně potřebují. Mnoho lidí je stále dezorientovaných a ovlivněných desinformační propagandou a v rámci svých obav a v touze po jistotách si představují jako optimální variantu pouze kosmetické úpravy systému, nebo dokonce (dle mého názoru) naivní variantu ponechání současného systému s dosazením „morálních“ osob na řídící místa. Otázkou, jak dostat v současném systému (nemyslím pouze politický systém, ale celkové společenské uspořádání) tyto morální osoby na odpovídající místa, se však již většinou nezabývají.

Na závěr ještě jednu teorii, která je natolik šílená, že by mohla být pravdivá. V současné době se na internetu vyskytuje mnoho informací toho druhu, že vhodné (slušné) lidi někdo zachrání před apokalypsou odvedením speciálními časoprostorovými branami do jiné dimenze či odvezením kosmickými loděmi na jinou planetu či do kosmického prostoru pro přečkání apokalypsy.

Tvrzení Aštara Ivo Bendy, autorů Tajemství Amenti a dalších kontaktérů a teorií hovořících o převádění branou do páté dimenze apod. mohou mít společný základ a původ. Cílem je přetáhnout duše do svého nově stvořeného vesmíru, nebo možná lokální části našeho vesmíru, kde je připraveno hodně avatarů, ale nejsou tam ještě hráči (duše).

Zdánlivý rozpor mezi snahou ega o vývoj a požadavky duše na prožití zkušeností

27.11.2011

Obdržel jsem email se zajímavými dotazy, jehož část je uvedena níže. Protože se mi dotazy zdály podnětné, rozpracoval jsem odpověď na celý článek.

Část emailu čtenáře:

Zabývám se také osobním rozvojem a v této souvislosti bych Vás rád požádal o názor na následující skutečnost

Věřím, že si na úrovni duše před fyzickým vtělením vybíráme prostředí, do kterého se narodíme včetně rodiny přesně podle požadavku na zkušenosti, které potřebujeme v tomto vtělení získat a také zkušenosti a lekce, které máme předat jiným vtěleným duším. Tyto zkušenosti pak prožíváme a předáváme. Stává se, že tyto zkušenosti nejsou příjemné, zdaleka neodpovídají tomu, jak bychom to chtěli mít, a zdá se nám, že je něco v nepořádku. Zde pak nastupují různé techniky jak chod věcí změnit k lepšímu. Nastává cesta osobního rozvoje.

Narazil jsem na rozpor (pravděpodobně pouze zdánlivý) který se týká právě požadavků duše na zkušenosti a požadavku osobního rozvoje. Lidi, které znám a zabývají se osobním rozvojem, ale i lidi obecně (dle statistik) dosahují pouze částečných úspěchů s výše popisovanými metodami. Když pominu lenost a nedůslednost v aplikaci těchto metod, vyvstává otázka, jak se věci skutečně mají. Většina lidí, včetně mne, není schopna komunikovat se svým vyšším já a tak zjistit co opravdu chtějí na úrovni duše. Jejich život je protkán nepříjemnými zážitky, žijí v neustálém nedostatku financí a mají v nepořádku vztahy. Chtějí věci řešit a používají některou z metod osobního rozvoje. Nedaří se jim to a upadají do ještě větších problému způsobených zklamáním. A teď k jádru věci. Člověk si vybere na úrovni duše pro svoje vtělení zkušenost, která není dle jeho názoru ve fyzické realitě příjemná. Protože si tuto volbu neuvědomuje, pokouší se v životě něco měnit a nedaří se mu to.

Má tedy smysl něco měnit, když v podstatě prožíváme skutečnost, kterou jsme si vybrali a jakákoli změna jde proti tomuto výběru a je odsouzena k nezdaru? Navíc by nedošlo k prožití a předání duší požadované zkušenosti. Nebo je dobré opravdu usilovně pracovat, ať už je metoda jakákoli a snažit se o změnu, která by pozitivně ovlivnila život vlastní i život ostatních lidí? Jak řešit tento rozpor (pravděpodobně pouze zdánlivý) mezi požadavkem duše na zkušenost a touhou opravdu zažít harmonický a smysluplný život?

V odpovědi jsem zareagoval nejen na dotazy, ale i některé zmíněné jevy.

Jak sám uvádíte, jedná se pouze o zdánlivý rozpor. Rozpor spočívá v tom, že se jedná o pohledy z různých úrovní poznání. Nevím, co všechno jste již ode mě četl, a proto uvádím texty, ve kterých je dle mého názoru obsaženo vysvětlení, a myslím, že je zbytečné, abych je zde citoval, když je možno si přečíst články celé. Jedná se zejména o tyto články „Smysl života“ a „Úrovně a roviny poznání“.

Co se týče vámi uváděných technik osobního rozvoje, tak z mého úhlu pohledu je dělím na dvě základní formy, které se však zřejmě ve většině kurzů prolínají. Tou první je forma práce na změně sebe a tou druhou jsou „mentální techniky“, jak změnit „objektivní realitu“ vně sebe, tj. přizpůsobit ji představám o tom, jak by dle nás vypadat měla. Osobně jsem příznivcem první formy, i když nepopírám, že jsem v životě rovněž použil mentální techniky na změny okolí. Tyto techniky mají pouze okamžitou účinnost a nemají většinou dlouhodobý vliv. Tím nechci nijak naznačit jejich apriorní odmítnutí, ale spíše omezenou účinnost. Pokud bych to měl přirovnat k léčebnému procesu, tak se jedná o utišující prostředky, které ale neřeší příčinu nemoci a také z dlouhodobého hlediska neléčí.

Dovolím si trochu nesouhlasit s větou, že většina lidí není schopna komunikovat se svým vyšším já (jež nazývám overego) a kladu zejména důraz na slovo schopna. Dovolím si opět přirovnání ke sportu. Většina mužů není „schopna“ zaběhnout 100 metrů pod 15 sekund. Důvodem však není absolutní neschopnost, ale to, že mají třeba 20 kg nadváhu a netrénují, případně (což je zcela běžné) vůbec neběhají. Já jsem rovněž získání této „schopnosti“ (pro úplnost jak komunikaci s overegem, tak schopnosti běhat rychle J) věnoval poměrně dost času. Nyní se dostávám k základním otázkám. Uvedu napřed vždy Vaši citaci a pak můj názor.

Jejich život je protkán nepříjemnými zážitky, žijí v neustálém nedostatku financí a mají v nepořádku vztahy. Chtějí věci řešit a používají některou z metod osobního rozvoje. Nedaří se jim to a upadají do ještě větších problému způsobených zklamáním.

Pokud se jedná o tak zvaný útěk do duchovna vzhledem k neschopnosti života v hmotném světě (což je bohužel velmi častý případ), pak je pravděpodobnost úspěchu poměrně malá, zejména (což je také časté), když zaměřují svůj rozvoj na mentální techniky změny vnější reality. Málokdo se opravdu důkladně zabývá analýzou příčin vlastního neúspěšného života a skutečných odborníků nabízejících kvalifikovanou pomoc je podstatně méně než těch, kteří nabízejí „za výhodnou cenu“ rychlokurzy „štěstí, zdraví a bohatství“. Zklamání se pak dostavuje právě následkem uvedených příčin.

Člověk si vybere na úrovni duše pro svoje vtělení zkušenost, která není dle jeho názoru ve fyzické realitě příjemná. Protože si tuto volbu neuvědomuje, pokouší se v životě něco měnit a nedaří se mu to.

Myslím, že je do určité míry otázkou, co si duše přesně vybírá, či jak uvádějí někteří autoři (s čímž ne zcela souhlasím), že je jí vybráno. V této oblasti panuje mnoho názorů, které jsou velmi často silně zjednodušující, ať už z důvodů „jednoduchosti“ autora či zjednodušení pro lepší pochopení čtenářů. Tak, jak to vnímám z této úrovně poznání (duše – inkarnace), duše si vybírá určité principy, které by měla zažít a případně pochopit a obohatit se jimi. Rozhodně si však nemyslím, že budoucnost je tím pevně dána a není možné ji měnit. Při práci na sobě a získání znalostí (alespoň do určité míry) principů, které jsme si zvolili prožít, je možné tyto principy prožít i bez většího utrpení.

Druhým aspektem této problematiky je varianta, že duše si vybrala kromě zažití některých nepříjemných zkušeností i cestu k jejich pochopení, tj. osobní rozvoj.

Třetí myšlenkou v této souvislosti je varianta vycházející z teze, že utrpení (naše negativní emoce) nám nepůsobí naše životní zkušenosti, ale náš vztah k nim, takže pokud se dokážeme změnit, změní se i náš vztah k těmto zkušenostem, což v mnoha případech může vést k tomu, že tyto životní zkušenosti již nebudou v nás negativní emoce vyvolávat. Lidi, které znám a zabývají se osobním rozvojem, ale i lidi obecně (dle statistik) dosahují pouze částečných úspěchů s výše popisovanými metodami. Když pominu lenost a nedůslednost v aplikaci těchto metod, vyvstává otázka, jak se věci skutečně mají.

Úspěšnost těchto metod nemusí být zdaleka jen otázkou lenosti či nedůslednosti, ale velký vliv mívá i (ne)účinnost některých metod obecně a v neposlední řadě vhodnost metody pro konkrétního člověka. Výběr vhodné metody (či spíše většinou souboru metod) pro konkrétní bytost není téměř nikdy jednoduchý a ve většině případů po odstranění zjevných momentálních disharmonií vyplavou nové, které byly dosud latentní, a u kterých je možné, že budou potřebovat metody jiné. Bohužel téměř jako u všeho i při výběru metody nehraje při rozhodování hlavní roli kvalita dané metody, ale její „marketingová úspěšnost“. Tak se stává, že lidé přelétají z kurzu do kurzu, aniž by se hlouběji zamysleli nad příčinami svých problémů, či se případně poradili s někým, kdo je schopen účinně poradit. Samozřejmě i zde vzniká problém, jak takového člověka najít, protože to nebývají ti marketingově nejúspěšnější. Má tedy smysl něco měnit, když v podstatě prožíváme skutečnost, kterou jsme si vybrali a jakákoli změna jde proti tomuto výběru a je odsouzena k nezdaru? Navíc by
nedošlo k prožití a předání duší požadované zkušenosti

Soudím, že takovíto lidé se k tématu osobního rozvoje ve svém životě ani nedostanou, či případně jej rozhodně odmítnou. V otázce zda má smysl něco měnit, se opět vracím k myšlenkám uvedeným v článku „Smysl života“. Z mého zorného úhlu je k tomu možno přistupovat tak, že vždy má smysl tvořivým způsobem se účastnit kosmické hry. V těch dvou slovech „tvořivým způsobem“ vidím odpověď na otázku, zda má smysl něco měnit. Na druhou část první věty jsem víceméně odpověděl již v předchozích odstavcích.

Duše si přeje prožít „všechny zkušenosti“ a nemyslím, že by tak vyhraněně požadovala prožít pouze jedny konkrétní zkušenosti v jednom konkrétním životě. Navíc upozorňuji, že informace z vyšších úrovní poznání jsou vždy nutně zjednodušené a tím i částečně zkreslené. Obávám se, že plné pochopení přece jen v naší úrovni omezeným rozumem je problematické. Dle mého názoru i zkušeností je k plnému pochopení potřeba stav rozšířeného vědomí a pak dochází k tomu, co Paul Brunton nazývá insight (vhled) a mně se zdá rovněž vhodný název vnor. Tento vhled či vnor je však obtížně přenositelný na druhé osoby.

Nebo je dobré opravdu usilovně pracovat, ať už je metoda jakákoli a snažit se o změnu, která by pozitivně ovlivnila život vlastní i život ostatních lidí?

Na tuto otázku jsem už částečně odpověděl v předchozích odstavcích. Přece jen chci v tomto odstavci připomenout, že nedoporučuji pracovat usilovně, ať už je metoda „jakákoliv“, protože výsledek pak může být zcela opačný než požadovaný. Nelze ani zapomínat, že se rovněž často jedná o hry ega na vývoj, jež někdy končí posílením ega a ne pozvednutím na vyšší úroveň frekvence vibrací. Snaha o pozitivní změnu ve prospěch vlastní i ostatních bytostí (většinou, či téměř vždy se nejedná pouze o lidi) je na rozhodnutí každého jedince a z mého zorného úhlu nevidím jediný důvod, proč na ní nepracovat.

Jak řešit tento rozpor (pravděpodobně pouze zdánlivý) mezi požadavkem duše na zkušenost a touhou opravdu zažít harmonický a smysluplný život?

Osobně tento rozpor necítím a doufám, že jsem to i dostatečně a srozumitelně vysvětlil. Částečně je možno tento „rozpor“ vnímat i jako nesoulad mezi duší a egem v případě, kdy se lidé ztotožňují s egem, což je zcela běžné i u lidí, kteří některé metody práce na sobě používají, ale chybí jim dostatečné poznání.

Pro kvalitu odpovědi je důležitá i přesnost otázky. Na jedné straně požadavek duše na zkušenost a na druhé straně touha opravdu zažít harmonický a smysluplný život (osobně bych použil spíše šťastný život). Na té druhé straně chybí pojmenování subjektu. Čí je ta touha po šťastném životě, což je pro většinu lidí možné definovat jako život s co nejmenší mírou utrpení. I touha po harmonii v sobě skrývá do jisté míry minimalizaci utrpení. Zřejmě se většinou shodneme, že oproti touze duše na zkušenost tu stojí touha ega po šťastném životě. Tedy rozpor mezi egem a duší, který je zvýšen tím, že běžně dochází u lidských bytostí k z totožnění s egem. Nepochybně všichni kolem sebe známe lidi, kteří touží po harmonii a klidu a přitom si neustále v životě vytvářejí situace, které je směřují k opaku. Na těchto lidech je tento „rozpor“ vidět názorně. Poznání a v neposlední řadě poznání sebe je cestou k pochopení „rozporu“, případně i k jeho odstranění.

Co dělat v současné době

01.12.2011

Je mnoho názorů na to, co dělat v dnešní době. Pokusím se je částečně shrnout a analyzovat a vyjádřit k tomu svůj názor.

Nejdříve lehké shrnutí současné situace – podmínek, v nichž žijeme a pracujeme.

Současná situace se liší od dřívějších dob v tom, že silné transformační energie sice nepůsobí úbytek predátorů mezi námi, ale přinášejí světlo, což rozjasňuje prostředí. V dřívějším šeru temní predátoři nebyli příliš vidět, maximálně jsme mohli vnímat jejich obrysy, zatímco dnes na světlém pozadí začínají být zřetelní a lze vnímat jejich pohyb a předvídat jejich akce, zvyšuje se průhlednost jejich aktivit. Proto je dnes mnohem zřetelnější než dříve kdo je kdo a jaké jsou jeho skutečné úmysly. Díky tomu mnoho lidí může pochopit svoji úlohu a úlohu predátorů v tomto systému a jak dosavadní systém fungoval. Pokud by predátoři pouze vymizeli, k tomuto pochopení by nedošlo.

Je potřeba nespoléhat se jen na světlo, které zalévá prostředí, ale i my sami bychom měli zářit a zvyšovat tak celkovou jasnost nás obklopujícího prostředí. Svým zářením také odrazujeme predátory od útoku.

Až se temní predátoři budou jasně rýsovat na bílém pozadí, bude vidět každý jejich pohyb a bude možné předvídat každou jejich akci, poměr sil se výrazně změní, což už se do určité míry děje.

Čas se zrychluje. Vědomí je tvůrcem času a prostoru, a tak zrychlování času je způsobeno zrychlováním kmitočtu našeho vědomí (zvyšováním frekvence vibrací). Řečeno jinou formou – zvyšování frekvence aktivit našich vědomí způsobuje zrychlování času.

New world order (NWO – Nový světový pořádek) je název, který je charakteristický pro zamýšlený systém. „Order“ znamená rovněž řád, nařízení, příkaz, rozkázat, zakázat, poručit, předpis, „order about“ sekýrovat, komandovat. Chybí nám pozitivní protiklad k NWO, protože NWOO (New World Order Opposition) jím není. Například by jím mohla být NWH (New World Harmony – Nová světová harmonie) s všeobecně rozšířeným a přijímaným obsahem, jak tomu u NWO již je.

Nedá mi to, abych se v těchto souvislostech nevyjádřil k jednomu v dnešní době rozšířenému jevu. Někteří lidé z výšin svého ega nazývají ostatní lidi ovčany. Ve velké většině případů se však od ostatních lidí liší pouze tím, že občas vypustí někde v diskuzi jedovatou slinu vůči systému, jehož jsou integrální součástí stejně jako jimi opovrhovaní ovčani. Z výšin své inteligence, intelektu a dosaženého vzdělání, genetické výbavy, prostředí a životních podmínek, ve kterých žili a žijí, si osobují právo se takto pohrdlivě vyjadřovat o lidech, kteří takovéto podmínky neměli a nemají. Trochu to připomíná situaci, kdy se žák třetí třídy pohrdlivě vyjadřuje o žáku třídy druhé, že neumí matematiku tak jako on. Kromě toho mnozí z těchto takzvaných ovčanů svým životem přispívají k zvyšování frekvence vibrací častokrát mnohem více, než ti, kteří je za ovčany označují.

Více lidí zaměřených na duchovní vývoj cítí pokoru vůči velkoleposti božského díla, ale bohužel již ne tak často pokoru vůči všem bytostem (nejen lidem), kteří jsou účastníky tohoto díla.

Existuje mnoho teorií o tom, co dělat, včetně těch, že nejlepší je nedělat nic (velký přínos pro lidstvo by byl, kdyby se touto teorií řídili někteří politici ☺). Neexistuje žádná obecná rada platná pro všechny. Každý člověk je specifická bytost, má jiné vnitřní i vnější podmínky a předpoklady, a proto je pro každého člověka vhodná jiná aktivita, případně jiná forma nečinnosti.

Často se vyskytují zjednodušující vyhraněné rady typu – špenát je zdravý a mně velmi pomáhá, včetně závěrů, kdo nejí špenát, nemůže být zdravý, případně nemůže být dostatečně duchovní. Další variantou je, že pokud někomu špenát dobře nedělá, není duchovní apod. Špenát uvádím z toho důvodu, aby se náhodou v mém příkladu nikdo nepoznal, přestože jsem to nezamýšlel.

Dělání (práce) se dá rozdělit zjednodušeně na dvě formy – práce na sobě a práce pro druhé, i když je dobré si při této příležitosti připomenout, že práce na sobě je práce pro druhé a práce pro druhé je práce na sobě.

Práce v současném veřejném (hlavně občanském a politickém) životě je někdy do určité míry odsuzována s tím, že takovouto prací je jen podporováno udržení současného matrixu. S touto teorií plně nerezonuji. Z mého úhlu pohledu je tím rozhodujícím kritériem to, zda konkrétní činnost (ať už vnější nebo vnitřní) má vliv na zvyšování celkové frekvence vibrací nebo na její snižování. Nemyslím, že jedinou činností na zvyšování frekvence vibrací je vyzařování lásky, jak je někdy uváděno jako plně postačující. Těch forem je mnohonásobně více a každému může vyhovovat jiná forma, zejména ta, pro kterou má předpoklady.

Činnost v oblasti veřejného života může mimo jiné probouzet v ostatních naději, že se věci budou měnit k lepšímu a zvyšovat tak u těchto lidí pozitivní nálady a tím i frekvenci vibrací. Takovýto pozitivní vliv mohou mít dokonce i akce, které jsou dle konspirativců (tento název nemíním nijak pejorativně) údajně organizovány „budovateli“ NWO. Myslím, že v této souvislosti také není zcela vhodné opomíjet otázku pravděpodobnosti a zejména případného data realizace přechodu do vyšších úrovní bytí.

Jedině lidé, kteří si myslí, že mohou změnit svět, ho změnit skutečně mohou.

Jako vždy zdůrazňuji koncentraci pozornosti na to, co vnímáme, co přijímáme našimi smysly, ale i podprahově či mimosmyslově.

Jsme více než si myslíme ovlivňováni i filmovou produkcí. Existence mimozemšťanů či života po životě je díky filmům již relativně běžně známou věcí. Zajímavé je však si povšimnout některých detailů, které by mohly uniknout. Filmy, které pravděpodobně nejvíce ovlivnily světovou veřejnost k přijetí možnosti existence mimozemšťanů, byly ve své době „Blízká setkání třetího druhu“ a „E. T. mimozemšťan“. V obou se vyskytují pozitivní mimozemšťané a v obou mají tito mimozemšťané nepochybně reptiloidní rysy. Ve filmech popisujících život po životě nebo také „astrál“ jsou předkládané obrazy poměrně dost odlišné od popisů osob, které měly zážitky z této oblasti reality.

Mnoho lidí může zajásat (také jsem mezi ně patřil), že se konečně objevily filmy o tématech, která je zajímají, a která se předtím příliš nevyskytovala. Příznivé přijetí navíc umocňuje pocit, že to pomůže ostatním prohlédnout. A tak se stane, že snadno přehlédnou skryté manipulace, které ve filmech jsou a které nás mají ovlivnit tak, abychom některé věci podvědomě vnímali způsobem, jaký zamýšlejí autoři filmu, anebo spíše jejich loutkovodiči.

Soudím, že málo pochybností vzbuzuje v dnešní době názor, že významnou součástí tohoto dělání je práce na sobě.

Za velmi důležité považuji zpracovávání témat, která jsme dosud v sobě neřešili jako např. strach, utrpení, pokoru, sebevědomí (ale i aroganci, agresi) apod. Zdůrazňuji, že by se mělo jednat o komplexní zpracování tématu.

Abychom plně pochopili utrpení, je nutné obsáhnout oba jeho póly, tj. včetně té nepředstavitelné a tabuizované oblasti jakou je slast z utrpení druhých. Nevědomost hříchu nečiní, ale utrpení přesto způsobuje.

Pokud v sobě chceme plně zpracovat téma strach, tak musíme zahrnout i to, zda nemotivujeme ostatní strachem.

Pokud v sobě chceme komplexně zpracovat otázku pokory a sebevědomí, je také nutné se zabývat i tím, zda my v druhých probouzíme pokoru a sebevědomí, nebo poníženost a pýchu.

Dalším bodem práce na sobě, která je v současné době rovněž významná, je detoxikace mysli i těla. Co je prvotní – vědomí nebo hmota? Dle zodpovězení této otázky může každý přistupovat k otázce priority detoxikace mysli či těla. Dle mého názoru je prvotní mysl a bez ní je detoxikace těla jen řešením příznaků a ne podstaty. Vše je čistě individuální, ale pravděpodobně obecně vhodné bude provádět detoxikaci obou složek současně.

Za součást toho, co bychom mohli, případně měli dělat, považuji vytváření pozitivní vize budoucnosti, přičemž bychom se neměli nechat ovlivňovat těmi negativními a už vůbec ne podléhat strachu z nich. Klademe (si) někdy otázky, které pro nás budou důležité i za dvacet let?

Na lidský organismus každého člověka působí nyní silné transformační energie. Protože běžný lidský organismus je zvyklý se bránit všem různým energiím a vibracím, které ho obklopují a zatěžují jeho organismus (jako je například elektrosmog), má vytvořeno určité ochranné pole, které tuto transformační energii nepouští dovnitř. Tím je vytvářen na člověka silný tlak, který je svým způsobem podobný tlaku při potápění se do větších hloubek, což může působit a také působí různé zdravotní potíže i psychického charakteru. Abychom tento tlak vyrovnali a ulehčili organismu, je vhodné vědomě tyto energie přijímat při meditaci, dle mých zkušeností nejlépe v noci.

Při meditaci dochází k zastavení myšlenek a tím i k zastavení či výraznému zpomalení času, protože vědomí tvoří čas a vzhledem k tomu jsme při meditaci schopni přijímat i vibrace o vysoké frekvenci a velké energii.

Náš chybný přístup k druhým bytostem velmi často spočívá v tom, že výšku frekvence vibrací nahrazujeme silou, tj. velikostí energie (velikostí amplitudy vibrací), přičemž vysoká frekvence vibrací má větší účinky než silné, ale pomalé vibrace.

Za použití nízké energie a vysoké frekvence vibrací je možno lépe rozrušit matrici navyklého vnímání okolního světa (Universa, Teoversa).

Často ve výchově používáme vůči (nejen) dětem metodu vysoké energie a nízkých vibrací a tím dosáhne pravého opaku toho, co jsme zamýšleli. Dítě si pak vzhledem k takovému šoku podvědomě vytváří ochranu a má v životě obtíže dostat se na vysoké vibrace. A tak takto stále přenášíme z generace na generace opakující se vzorce chování svých rodičů.

V neposlední řadě bychom neměli zapomínat na to, abychom tímto způsobem přistupovali ke všem osobám. Ke všem osobám, což znamená i k sobě.

Když si člověk zvolí cestu, tak se na ní vždy objeví překážky. Pak je možno překážku odstranit, obejít nebo zvolit jinou cestu. Odstraňování překážky bývá často různou formou násilné a může působit utrpení cizí nebo i vlastní. Když však člověk zvolí trasu plnou objížděk nebo jiný směr, může na konci cesty, která končí úplně jinde než původně zamýšlel, zjistit, že způsobil mnohem větší utrpení, než když odstranil jednu nebo dvě překážky, ale držel se zvolené cesty.

Je jistě velmi záslužné a dalo by se říct, že pro téměř všechny bytosti prospěšné, být zářící láskyplná bytost. To ale neznamená, že si tato láskyplná zářící bytost nechá všechno líbit a pasivně přijímá ubližování od ostatních bytostí. Dokonce to ani není pro ty ostatní výchovné. Tato úvaha byla jednou bytostí zjednodušena do zhuštěné a zjednodušené podoby, která se mi pro svoji údernost zalíbila: „Jsem láskyplná zářící bytost, ale nejsem blbec.“ Tento výrok se skládá ze dvou částí, z nichž první byla původně zamýšlena jako určitá forma mantry, a tak by se při používání výroku neměla opomíjet koncentrace i na ni, aby nedošlo k určité degradaci výroku na pouhé „Přeci nejsem blbec“, což by výrazně změnilo energie mířící k adresátovi výroku. Optimální je určitá emotivní vyváženost obou částí výroku.

Buďme láskyplné zářící bytosti, ale nebuďme blbci!!!

Pochopení atributů konzumně tržního matrixu – přichází čas probouzení

15.12.2011

Myslím, že výraz probouzení (případně probuzení) je nyní velmi frekventovaný v mnoha článcích. Nelze však nevidět, že si pod tímto pojmem autoři představují často i velmi rozdílné jevy, i když jej vztahují k současné době a společnosti. Proto považuji za vhodné alespoň částečně vymezit, jak tento pojem chápu v kontextu tohoto článku.

Pokud vyjdeme z původního smyslu tohoto slova jako probuzení ze spánku či spíše v tomto případě ze snu, dá se probuzení formulovat jako uvědomění si toho, že to, co jsme vnímali jako realitu, nebyla realita skutečná, ale realita snová. Pomíjím pro účely tohoto článku otázku, do jaké míry je snění pouze jinou formou reality. Z určitého zorného úhlu se dá probuzení rovněž formulovat jako pochopení stávající reality jako jisté formy matrixu a pochopení toho, že ze závislosti na tomto matrixu se lze osvobodit.

Nemyslím, že je rozumné vnímat matrix pouze jako něco negativního, protože jeho součástí je i mnoho vzorců chování (morfogenetických polí), které většina lidí vnímá velmi pozitivně a samozřejmě (zrovna tak, jako je tomu u ega) a jeho neexistence by znamenala i naši neexistenci a neexistenci 3D reality vůbec.

Proto nevidím nesprávnost pouze v existenci matrixu jako takového, ale v jeho formě a případném nedostatku poznání, který spočívá v neznalosti jeho základních principů či dokonce v nevíře v existenci matrixu. Z této neznalosti pak plyne závislost na něm, či přesněji na některých jeho částech. Protože i matrixy jsou různých úrovní a osvobozením z jednoho matrixu se dostáváme do matrixu vyšší úrovně, považuji za nutné uvést, že se tento článek bude týkat matrixu nejnižší úrovně, tj. matrixu konzumně tržní společnosti.

Základní uvědomování si matrixu konzumně tržní společnosti je proces, kterým prochází poměrně velké množství lidí. Otázkou zůstává, do jaké míry si tito lidé uvědomují tento matrix v jeho komplexnosti. Z nekomplexního chápání vycházejí i návrhy na řešení negativních důsledků tohoto matrixu, které jsou pak nutně pouze řešeními dílčími a v mnoha případech ve svém důsledku tím pádem i neřešeními samotné podstaty matrixu. Abych nebyl nespravedlivě kritický k některým návrhům, uznávám, že některé z nich jsou vědomě návrhy na postupné kroky týkající se relativně blízkého období a nečiní si nároky na komplexní systémové řešení. Musím říci za svoji osobu, že za ně děkuji, protože je zcela nesrovnatelně více textů vyžívajících se v kritickém popisu současné situace včetně článků od autorů, kteří se k systému (jenž zásadní podobu za posledních deset let nezměnil), chovali dříve minimálně velmi shovívavě.

V mnoha textech jsem se věnoval myšlence, že každý systém může fungovat pouze v rámci možností daných kvalitou jeho jednotlivých částí, takže jsem si plně vědom, že základní změna se musí odehrát ve vědomí jednotlivých článků dnešního společenského systému, tj. lidí. K tomu je potřebné, aby si lidé uvědomili, na jakých základních kamenech je tento současný systém vybudován. Netvrdím, že dále uvedené body jsou nutně vyčerpávajícím výčtem všech atributů, ale předpokládám, že jsou pro jeho funkci (či spíše dysfunkci) rozhodující.

Pro pochopení funkce matrixu a naší závislosti na něm považuji za podstatné tyto tři body:

1. Vytváření iluze nedostatku

2. Hierarchické uspořádání společnosti

3. Převládající princip konkurence

Aby nedošlo k nedorozumění, považuji uvedené tři body i za atributy tak zvaného reálného socialismu.

1. Vytváření iluze nedostatku

Dovolím si upozornit na to, co by mohlo zaniknout v halasném a patetickém volání po utahování opasků a neustálém opakování fráze, že jsme si žili nad poměry. Kdo vykřikuje tyto fráze? Téměř bez výhrad se jedná o ty, jejichž životní úroveň mnohonásobně převyšuje životní úroveň průměrného občana a téměř nikdy se jich slibované utahování opasků netýká.

Jeden ze základních rysů současného matrixu je záměrné (otázkou pro někoho může zůstávat, z které úrovně moci tento záměr vychází) a cílené vytváření iluze nedostatku. Troufám si tvrdit, že klasickou ukázkou je současná či budoucí hospodářská krize. Předpokládá se (dokonce už i na oficiálních úrovních), že mnoho lidí bude mít vážné potíže se zajištěním základních životních potřeb a minimálně mnoha lidem klesne významně životní úroveň. Dovolím si zdůraznit, že argumenty typu, že se většina lidí nemá u nás nijak špatně a představa o tom, co jsou to základní životní potřeby, je podstatně vyšší než před padesáti lety, nejsou v této souvislosti ani logické ani smysluplné.

Jak je možné, že dojde k významnému poklesu životní úrovně? Výrobních kapacit je přebytek, zemědělské půdy nevyužité pro výrobu potravin zrovna tak a k tomu existuje početná armáda nezaměstnaných. Přitom současná produktivita práce je takového druhu, že jeden produktivní pracovník je schopen uživit (vytvořit svojí prací nadhodnotu) relativně hodně lidí neproduktivních. To si říkáme homo sapiens sapiens, když naše společnost přes všechen tento přebytek kapacit nechá část lidí zbytečně trpět nouzí? Už jsem se dočetl v diskuzi k jednomu svému článku, že nechápu základní ekonomické zákony. Myslím, že je minimálně částečně chápu, ale odmítám se ztotožnit s myšlenkou (bohužel běžně přijímanou a někdy dokonce až oslavovanou), že tyto zákony, které jsou kromě toho různými autory formulovány odlišně, stojí nad zákony etickými.

Co vlastně dnes oficiálně působí krizi? Odpověď je celkem jednoduchá – všeobecný nedostatek finančních prostředků. Zdá se vám logické, že nedostatek jakýchsi barevných papírků či ještě spíše jedniček a nul v počítači může způsobit, že část lidí nebude mít co jíst, či kde bydlet, přestože pro to jinak není žádný důvod? Samozřejmě, že se jedná jen o zdánlivý a umělý nedostatek, jehož cílem je vytvořit ještě větší závislost na matrixu a ještě větší ovladatelnost lidí. A existují dokonce i hypotézy, že jedním z cílů je i redukce počtu obyvatel.

Není nic jednoduššího než ve vhodný okamžik stáhnout část peněz z oběhu či přiškrtit jejich tok a vytvořit krizi. Na druhé straně rovněž není příliš složité si domyslet, kdo tak může učinit a proč tak činí. Dokonce i stanovení korupce (nepochybně jevu odsouzeníhodného) jakožto příčiny krize a nefunkčnosti systému je nepochopením principů tohoto matrixu. Stačí si uvědomit, že korupce tu byla i před deseti lety (ale i dvaceti či třiceti lety) a krize tu nebyla. Korupce není příčinou, ale projevem „špatné“ funkce systému. Slovo „špatné“ je hodnocení a hodnocení je vždy subjektivní. Proto je nutné podotknout, že „špatné“ pro velkou většinu účastníků systému, což ale neznamená pro všechny, protože zdánlivá nefunkčnost systému je výhodná pro úzkou skupinu účastníků (do určité míry by se dalo říct vlastníků) systému.

Pro získání a udržení moci je nezbytné vytvořit v lidech představu neustálého nedostatku. Novodobější ideologie bývají zaměřeny na vytváření iluze nedostatku. Ten, kdo nepociťuje nedostatek, není tak snadno ovladatelný. Toho, kdo pociťuje nedostatek, je možné ovládat právě pomocí naděje na odstranění tohoto nedostatku. Přitom pociťování nedostatku je velmi relativní (pro někoho jsou nedostatkem základní potraviny, pro někoho značkové oblečení a pro někoho jachta). Tím, že na nás stále přímo, či podprahově působí média tak, že je mnoho věcí, které nemáme a které nám chybí ke štěstí, je v nás neustále probouzen pocit, že bychom dosáhli štěstí, kdybychom některé z těchto věcí vlastnili.

Proto je rovněž potlačováno a utajováno mnoho vynálezů, které by mohly vyřešit nedostatek v některé oblasti. Nejzřetelněji je to vidět v oblasti „výroby“ energií. Naštěstí se v poslední době zdá, že prolomení této bariéry je už na dohled.

Smysl dnešního odsávání peněz ze systému vůbec nespočívá pouze ve zvětšování objemu finančních prostředků na něčích kontech, protože ti, kteří jsou na vrcholku pyramidy (nezaměňovat s politiky), mají k dispozici již tolik prostředků, že další na jejich finanční moci již nic nemění, když navíc pomineme, že tvorba nových peněz pro ně není žádný problém. Tím hlavním důvodem je vytváření nedostatku (či iluze nedostatku) u většiny lidí a tím i zvýšení jejich závislosti na matrixu a zvýšení jejich ovladatelnosti („Nedostatek, to je statek, kterého je vždy dostatek“ – Voskovec a Werich).

S vytvářením iluze nedostatku do určité míry souvisí i další rozšířený a rozšiřovaný mylný názor, který tvrdí, že by lidé nepracovali, kdyby k tomu nebyli nuceni ekonomicky, tj. nutností zajistit pro sebe a příbuzné podmínky pro (někde důstojné, někde méně důstojné) přežívání. Dle mého názoru, pokud použijeme nutné zjednodušení, existují tři druhy lidí z pohledu ochoty a touhy pracovat.

První skupina obsahuje lidi, kteří prostě pracovat nechtějí (a také většinou nepracují v žádném systému) za žádných podmínek a pro některé z nich je práce dokonce cosi ponižujícího.

Druhá skupina obsahuje lidi, kteří pracují rádi a jsou se svou prací spokojeni.

Třetí skupina obsahuje lidi, kteří by pracovali rádi, ale současně vykonávaný druh práce, či prostředí (v nejširším slova smyslu zahrnující zejména pracovní kolektiv a vedení dané společnosti) je pro ně nevyhovující.

Osobně jsem přesvědčen, že naše společnost je už natolik technologicky rozvinutá (obzvláště při uvolnění utajených technologií), že by nebylo tak velkým problém zajistit vhodné podmínky pro třetí skupinu a bezproblémově uživit všechny včetně skupiny první.

Tento odstavec je nutno chápat z úhlu pohledu vytvářené iluze nedostatku a nemá tím být řečeno, že by se neměly vytvářet podmínky pro zapojení do práce i té první skupiny.

2. Hierarchické uspořádání společnosti

Součástí našeho matrixu je neustále vytváření a opětovné sdělování myšlenky, že společnost nemůže fungovat bez hierarchického uspořádání. Byl jsem také přibližně před deseti lety přesvědčen, že nejvhodnější systémem společnosti je osvícený absolutismus, minimálně v porovnání se současnou formou demokracie. Nutno ovšem podotknout, že tato má úvaha platí za předpokladu nižší úrovně vědomí většiny lidí před deseti lety, ale obávám se, že tento předpoklad platí i dnes.

Abych nebyl špatně pochopen, považuji za důležité nejdříve upřesnit, co si pod pojmem hierarchického uspořádání systému představuji.

V hierarchickém systému (typickým příkladem je armáda) si lidé nejsou rovni a jejich moc, pravomoc, odměna či přísun energie (ať už v jakékoliv formě) odpovídají jejich pozici v hierarchii a ne jejich přínosu pro systém či organismus, jehož jsou součástí. Lidské tělo je příkladem ne-hierarchicky uspořádaného organismu. Jednotlivé orgány a buňky dostávají energii a patřičné živiny podle okamžité důležitosti pro organismus a jeho funkčnost a ne dle postavení v hierarchii, což ovšem neznamená, že některé orgány nemají řídící funkce. Zjednodušeně řečeno, pokud běžíme, je energie transportována hlavně do pohybového ústrojí, pokud trávíme, tak do trávicího ústrojí, pokud usilovně přemýšlíme, tak do mozku.

V ne-hierarchicky uspořádaných společnostech a systémech pro bytosti (nejedná se pouze o lidi) vykonávající určité funkce (zastávají místa v hierarchii) bývá výkon funkce spíše vyšší zátěž, protože kromě zvýšené míry odpovědnosti za celek, nemají z funkce žádný zvláštní prospěch. V podmínkách Země se jedná o některé nativní národy. Ne všechny bytosti a lidé vnímají vlastní moc jako něco výhodného či dokonce opojného.

Negativní vliv principu hierarchického uspořádání v lidské společnosti má za následek, že lidé jsou odměňováni a mají moc či pravomoc dle toho, jaké místo v hierarchii zastávají, a ne dle svého přínosu pro společnost, což se však vzájemně nemusí vylučovat. Proto je většinou motivací jejich aktivit postup na co nejvyšší místo v hierarchii, a ne činnosti prospěšné pro společnost a jejich kvalita.

Princip hierarchického uspořádání se neprojevuje pouze v politickém životě, ale v podstatě téměř ve všech oborech lidské činnosti. Sebegeniálnější konstruktér či jiný tvůrčí pracovník se úrovní svého vlivu či odměn v podstatě nikdy nikde ani neblíží úrovni, které dosahují manažeři a rozdíly bývají často velmi výrazné. Přitom velikost přínosu pro systém (společnost) bývá rovněž často právě obrácená, což je zřetelné zejména u státního aparátu a státních společností. Z toho důvodu je většinou pro tvůrčí lidi nezbytností stát se zároveň i manažery, aby mohli realizovat své představy, přestože manažerské povinnosti jim brání v plném využití jejich tvůrčích schopností a ani nebývají jejich zálibou.

V této souvislosti považuji za vhodné upozornit na jeden zajímavý fenomén. Často je používána fráze, že je lepší nechat na místech dosavadní politiky, protože ti už se stačili „finančně předzásobit“, mají peněz dost a proto je předpoklad, že už nebudou tolik odklánět peníze ze státního rozpočtu do svých kapes, zatímco ti noví se o to budou pokoušet daleko usilovněji. Tento poměrně rozšířený omyl vychází z nesprávného předpokladu.

Pro většinu lidí je smyslem získávání peněz jejich využití pro zkvalitnění vlastního života, pro dosažení vyššího „štěstí“. Ne tak pro tento zvláštní druh lidí (někdy označovaných jako psychopati), pro které je smyslem života zvětšování vlastního majetku nebo moci (zaujetí co nejvyššího místa v hierarchii). Výše konta (u politiků minimálně po dobu jejich politické kariéry většinou tajného) je pro ně symbolem životní úspěšnosti a snad i trochu podivného (z pohledu „normálních“ lidí) pocitu štěstí. Přitom se často jedná o takové množství, které nemohou do konce svého života využít, zvláště když po dobu své politické či jiné veřejné kariéry tak ani z pochopitelných důvodů činit nemohou.

Nechápání tohoto do určité míry zvráceného pojetí smyslu života pramení do určité míry z jevu, který je lidově formulován: „Podle sebe soudím tebe.“

Tento fenomén lze rovněž pozorovat i u dalšího nepochopení současné „krizové“ situace, kdy dnešní problémy jsou vnímány jako neschopnost, případně nenasytnost těch „nahoře“ a varianty, které předpokládají, že se jedná naopak o plánovaný a řízený proces, jsou většinou vnímány jako nesmyslné či paranoidní konspirační teorie.

Pro většinu z nás (z důvodů naší základní filosofické a etické orientace) je podvědomě nepřijatelná myšlenka, že někdo vlastnící například 100 miliard dolarů je ochoten bez jakýchkoliv výčitek svědomí nechat rozvrátit stát, nechat zemřít stovky tisíc či milionů lidí, a to jen z jediného důvodu, aby získal dalších 10 miliard dolarů. Přitom je známo, že mnozí miliardáři žijí relativně skromně a do utrácení filmových nebo sportovních hvězd či různých šejků mají velmi daleko. Jejich vztah (nedomnívám se, že u všech) k utrpení lidí je přibližně takový, jako je vztah wimbledonského vítěze k utrpení jednotlivých výhonků trávy na centrálním kurtu. A to je ještě možné, že některý wimbledonský vítěz může vnímat ušlapanou trávu citlivěji. Tato myšlenková konstrukce je pro většinu lidí prostě nestravitelná, a proto hledají jiná vysvětlení.

3. Převládající princip konkurence

V současné době dochází k výraznému zlomu v dějinách lidstva a je zřejmé, že princip konkurence a z toho plynoucích důsledků se přežívá a pro zachování lidstva na Zemi je nutné jej nahradit. Podle všech indicií jsou před námi dvě zásadní varianty vývoje směřujícího k tomuto cíli.

První variantou je návrat k víceméně otevřenému principu dominance s uspořádáním společnosti běžně nazývaným NWO a druhou variantou je přechod lidstva na princip kooperace – spolupráce.

I v oblasti biologie, antropologie a sociologie (a možná několika dalších) se vedou diskuze a spory o to, zda je pro vývoj systému (organismu) výhodnější princip konkurence nebo spolupráce. Dle mého názoru současná společnost již dosáhla hranice využitelnosti principu konkurence a nutně musí pokročit k principu kooperace, pokud tedy nezamíří k NWO. K jakým absurditám vede princip konkurence v naší společnosti, je možno sledovat dnes a denně takřka v každé oblasti lidského života.

Na příkladu sociálně organizovaných živočichů (typickým příkladem jsou mravenci nebo včely) jsou výhody spolupráce zcela zřetelné. Při představě, jak by takové mraveniště vypadalo, pokud by si vzalo vzor z lidské „konkurence-chtivé“ společnosti, je evidentní nemožnost jeho fungování.

Při pohledu na převládající princip konkurence v naší společnosti je dobré si povšimnout, jak spolu s principem hierarchického uspořádání vytváří synergický efekt a jak se spolu podmiňují a doplňují. Princip konkurence se projevuje právě v soutěžení o dosažení vyššího místa v hierarchii, což se netýká pouze fyzických osob, ale i osob právnických.

Pokud by se jednalo pouze o soutěž tvůrčích řešení o dosažení nejvyššího přínosu pro společnost, při kterém by docházelo i ke spolupráci jednotlivých řešitelů v zájmu celku, jednalo by se o princip kooperace.

Mnoho čtenářů pravděpodobně napadne myšlenka, že lidská společnost nemůže existovat jinak než s pocitem nedostatku, v hierarchickém uspořádání a bez principu konkurence, protože by prostě přestala fungovat. Není to úplná pravda. Na Zemi existují nativní národy nebo jiné komunity, které (naštěstí) nejsou natolik dotčeny „civilizací“ a bez těchto „základních kamenů“ naší civilizace úspěšně fungují a jejich členové jsou dokonce šťastní a harmoničtí. U těchto komunit je zajímavý i všeobecně radostný vztah k práci jako k samozřejmé nedílné součásti života. Pro mnohé z nás už je asi obtížné představit si šťastný život bez auta, televize, mobilu a podobných vymožeností moderní civilizace.

Nepochybuji o tom, že k zásadní změně společnosti včetně změny uváděných základních kamenů jejího současného fungování je nutná změna vědomí rozhodující části této společnosti, což ale nemusí být nutně většina lidí. Aby k této změně vědomí mohlo dojít, je pravděpodobně nutné, aby si lidé uvědomili, jaké jsou základní pilíře konzumně tržního matrixu, což je i cílem tohoto článku. Pochopení tohoto matrixu pak je prvním krokem na cestě k osvobození se ze závislosti na něm a v důsledku i jeho následné změně.

Každý z nás může kromě práce na vlastním probuzení pracovat i na probouzení druhých lidí. Nikdy nemůžeme vědět, která informace zapadne ve správném okamžiku na správné místo, i když se nám může stát, že v okamžiku předávání informace budeme cítit ze strany přijímajícího vůči podávané informaci silný odpor. Běžně se mi stává, že někteří lidé určitou myšlenku před dvěma lety nepřijímali a nyní ji používají, jako kdyby byla součástí jejich názorů odjakživa. Vše se nyní mění velmi rychle a myslím, že stojí za to najít v sobě odvahu a chuť přenášet informace narušující závislost na matrixu na ostatní.

Vliv Měsíce na bytosti na Zemi a zablokování páté čakry

15.12.2011

Od jedné čtenářky ze Slovenska jsem dostal email s jejím zajímavým snem, který mě natolik zaujal, že jsem na jeho základě napsal tento článek. Nejdříve uvádím sen čtenářky.

Vo sne som sa ocitla na vesmírnej lodi, niekde v blízkosti Zeme, lebo viem, ze sme šli okolo mesiaca. Na palube malej lode sme boli tuším traja až piati, nepamätám si to presne. Bola som tuším jediná žena medzi chlapmi a mali sme na sebe úzke biele či sivé kombinézy. Viem, že sme boli špeciálne cvičení na kontakt s UFOm a mali sme nejaké zvláštne zmysli na to aby sme sa s nimi mohli stretnúť a pripadne s nimi bojovať... Aspoň taký som mala zo seba pocit z toho sna. Išli sme na prieskum a leteli sme smerom k planéte, tuším, ale nie som si istá, bol to mesiac (ale možno aj slnko) a my sme zrazu zbadali, že za mesiacom je skrytá ďalšia planéta, celá červená, miestami až do ružova. Neviem ako, ale vedeli sme, že je to nebezpečenstvo, a boli sme ohromení, že je už tak blízko. Najviac si pamätám, tie pocity z toho ako sme ju uvideli, aké mala silne vyžarovanie a že bola tak dobre skrytá. Tie pocity boli také silné, ze neviem na ne zabudnúť. Myslím, že sme komunikovali prostredníctvom myšlienok, lebo sme rozmýšľali medzi sebou aké ďalšie kroky podnikneme a že musíme urobiť čo najrýchlejšie nejaké opatrenia.(ďalšie veci vo sne neviem úplne presne vysvetliť, čo znamenali ale budem sa ich nejako jednoducho vysvetliť) Tým, že sme boli tak blízko tej planéty, pochopili sme náhle ako funguje a prečo tam je. Planéta slúžila ako obrovsky vysielač negatívnej energie, ktorá mala udržiavať ľudstvo v nevedomosti a aby nemali iste špeciálne schopnosti, ktoré by sme inak mali. Na planétu bola zároveň napojená obrovská anténa, ktorá vlastne ani nebola anténou, ale akousi zhmotnenou energiou, ktorá ľudstvo zväzovalo, alebo lepšie povedané obmedzovalo v jeho slobodnej vôli.

V tom momente ako som to pochopila som sa ocitla v meste, na ulici kde žijem. Okolo boli ľudia, ktorí išli do práce alebo na nákupy, bežné činnosti. Ja som však mala možnosť vidieť, že všetci majú pred sebou tesne pri hrtane/ohryzku tu negatívnu energiu, teda anténu napojenú na každého jedného človeka. Ľudia to však nevedeli ani nemohli vidieť. Ako som to pochopila, znovu som sa ocitla na palube lode, vo vesmíre a pozorovala červenú planétu aj s anténou. V tom momente som si uvedomila, že aj ja mam anténu pred hrtanom. Zdvihla som obe ruky a rozhodla som sa, ze sa odpojím. Stačilo aby som len potiahla a bola by som volná. Zdvihla som ruky, ze to spravím, dotkla som sa antény a v tom som sa zobudila...

Sny většinou nebývají doslovnými obrazy skutečnosti a některé věci jsou v nich vyjádřeny symbolicky a k větší jistotě výkladu snu by asi pomohla větší znalost snícího. Přesto se mi zdají některé věci poměrně jasné.

Podle názoru mnohých badatelů (v souladu s mými informacemi a názorem) je měsíc dutý a jedná se o uměle vytvořený objekt, který byl přemístěn na oběžnou dráhu kolem Země. Pro skutečnost, že je Měsíc dutý a umělý, svědčí i mnoho „indicií“ (i když bych se přikláněl spíše k formulaci nepřímých důkazů). Uvedu v krátkosti tyto nestandardní úkazy bez nároku na jejich úplnost. Pro jistotu uvádím, že se nejedná o konspirační teorie, ale poznatky „seriózní“ vědy.

1. Vzdálenost Měsíce od Země je přesně taková, že při zatmění Měsíc Slunce přesně zakryje.

2. Měsíc má téměř dokonalý kruhový oběh, čímž se pozoruhodně liší od jiných satelitů, u kterých se projevuje tendence k elipsovitější dráze.

3. Gravitační střed Měsíce je přibližně o 1 800 km blíže Zemi než jeho geometrický střed. S takovou závažnou nesrovnalostí jsou vědci neschopni vysvětlit, jak si Měsíc dokáže udržet téměř dokonalý kruhový oběh, aniž by se kymácel.

4. Hloubka kráterů Měsíce je pozoruhodně malá ve srovnání s jejich obvodem, což naznačuje, že je Měsíc tvořen mimořádně odolným materiálem, zabraňujícím hlubšímu proniknutí dopadajících meteoritů. Měsíční krunýř obsahuje mimořádně velké hodnoty titanu a jeho tloušťka je odhadovaná na 33 km.

5. Gravitace Měsíce není homogenní.

6. Osmdesát procent měsíčních oceánů je na straně Měsíce přivrácené k Zemi.

7. Hustota našeho Měsíce je pouze šedesát procent hustoty Země. Podle výsledků nejrůznějších studií mnozí došli k závěru, že má náš satelit dutý vnitřek.

8. Měsíc zvonil jako zvon - popsal Neal ve zprávě NASA v roce 2006. Seizmické experimenty Apolla naznačují, že Měsíc je dutý a relativně pevný.

9. Ve srovnání s ostatními planetami našeho solárního systému jsou jak oběžná dráha, tak velikost našeho Měsíce v poměru k Zemi značnou anomálií.

10. Doba otáčení Měsíce kolem své osy je shodná s dobou oběhu kolem Země, díky čemuž vidíme stále jen jednu stranu Měsíce

Názory na vytvoření Měsíce se liší a existuje více hypotéz. Základní varianty jsou, že byl vybudován celý uměle nebo že byl vybudován z již existujícího kosmického tělesa.

Druhou z našeho pohledu ještě podstatnější otázkou je, kdy byl umístěn na oběžnou dráhu kolem Země. Názory se velmi liší. Některé uvádějí dobu v řádu tisíců či desetitisíců let a některé v řádu milionů let. Osobně se přikláním k první variantě mimo jiné i proto, že v mýtech mnoha národů se objevuje informace, že Země nějaký čas neměla žádný měsíc a pak se najednou objevil na obloze a lze předpokládat, že „paměť mýtů“ se pohybuje spíše v řádech tisíců let.

Dalším už obecně méně přijímaným názorem je to, že Měsíc byl přemístěn na oběžnou dráhu mimozemskými entitami, které byly na podstatně vyšší úrovni technického rozvoje nejen vůči dnešnímu lidstvu, ale i vůči vyspělým civilizacím té doby na Zemi (Atlantida). Jeho uvažovaný následující osud má více variant. První varianta předpokládá, že Měsíc byl umístěn na oběžnou dráhu přímo za účelem ovládání lidstva, zatímco druhá varianta předpokládá, že byl přivlečen jednou civilizací (z důvodu, který nám dnes již není zřejmý), po té opuštěn a využit jinou civilizací k novým cílům. Pro účely tohoto článku rozdílnost těchto variant nemá zásadní význam.

Důležité je, že z Měsíce byly vzhledem k speciálně vyvinuté technologii vysílány energie, které sloužily k ovládání lidstva. Již před třemi lety jsem napsal povídku, z níž část zde ocituji, protože se sem tematicky hodí.

K zajištění působení speciální informační energie byla na oběžnou dráhu Země přibližně před 20 000 lety instalována umělá oběžnice Země zvaná Měsíc tak, aby byla stále jednou stranou obrácena k Zemi. Nutná technická zařízení – zdroje informační energie tak míří stále k Zemi a ostatní zařízení, která nemají být spatřena, jsou na odvrácené straně Měsíce. Oběžná dráha Měsíce kolem Země je koncipována tak, aby vysílání energie pokrylo kompletní povrch zeměkoule. Na Zemi jsou neustále vysílány vlny na principu morfické rezonance, jejichž působením dochází neustále k ovlivňování lidské DNA

Zajímavé je, že i lidová moudrost objevila specifický vliv měsíce. Rostliny utržené o půlnoci za úplňku, což je doba, kdy je vliv Měsíce nejsilnější, jsou používány pro magické účely a naopak rostliny utržené o půlnoci za novu, což je doba, kdy je vliv Měsíce nejslabší, jsou používány pro léčebné účely. Rovněž magické obřady jsou pořádány s oblibou o půlnoci za úplňku.

Zážitky ze snu by mohly být s jistou dávkou pravděpodobnosti vzpomínky na skutečné prožitky z některého z minulých životů, které se prolínají se snovou symbolikou a dnešní realitou. Je možné, že v těch dobách, kdy i lidstvo ovládalo podstatně vyvinutější technologie než dnes, byla vyslána k Měsíci kosmická loď k provedení průzkumu, popřípadě i k boji s nepřítelem. Vzhledem k tomu, že Měsíc tuto svoji negativní funkci plnil ještě poměrně do nedávné doby, než bylo jeho negativní vysílání „vypnuto“ jinou vyvinutou civilizací s podstatně lepším vztahem k lidstvu jako celku, je vysoce pravděpodobné, že tehdejší mise nebyla úspěšná. Myslím, že až potud vše do sebe docela dobře zapadá.

Červená planeta ukrytá za Měsícem je už jako reálný fakt nepravděpodobná z mnoha racionálních důvodů, např. jejího ukrývání za Měsícem bez nepochybně velkého gravitačního působení nejen na Měsíc, ale i na Zemi. V rámci snové symboliky se tento obraz dá chápat jako obraz hvězdy či planety, z které mimozemšťané, kteří instalovali Měsíc na oběžnou dráhu, pocházeli. Takže vysílačem negativní energie nebyla červená planeta, ale Měsíc a planeta byla ve snu symbolem domoviny mimozemšťanů. Nedá se ani vyloučit varianta, že červená „planeta“ mohla být objektem, který Měsíc na oběžnou dráhu instaloval. Naskýtá se možnost, že by tímto objektem mohla být i mnoha pověstmi opředená planeta Nibiru, ale nezdá se mi to pravděpodobné z více důvodů.

Z mého pohledu je velmi zajímavé pokračování snu, které obsahuje pro mě nové informace. V následujícím textu předložím hypotézu o možném výkladu této druhé části snu s přihlédnutím k ostatním relativně známým (uznávaným) skutečnostem.

Technologické zařízení umístěné na Měsíci vysílalo na Zemi specifické energie (záření, vlnění, signály), jejichž frekvence odpovídala frekvenčnímu pásmu páté (krční) čakry lidí, přičemž nelze vyloučit, že i některých dalších bytostí žijících na Zemi. Tyto energie negativně ovlivňovaly funkci krční čakry tak, že významně zhoršovaly průtočnost této čakry. Za použití běžně užívaných pojmů působily blokaci krční čakry.

Informace o funkcích jednotlivých čaker se liší, ale většinou je uváděno, že v krční čakře se nachází centrum komunikace. Takže základ mé hypotézy spočívá v tom, že vysílanou energií byla u lidí blokována schopnost komunikace, což mělo (a stále má) mnoho negativních a pravděpodobně zamýšlených důsledků. Pohled do dějin a na dnešní svět je dostatečným dokladem kam se lidstvo vzhledem k tomu dostalo. Jako jakousi podhypotézu si dovoluji předložit možnost vlivu těchto energií na negativní vývoj a posléze konec Atlantidy. Dle mnoha různých informačních zdrojů byla Atlantida před početím „pádu“ na vysoké duchovní úrovni minimálně ve srovnání s dnešní společností.

Pro jistou „historickou věrohodnost“ této události je možno použít i informaci z Bible, kdy trestem božím bylo zvoleno zmatení jazyků při stavbě babylonské věže, čímž došlo k znemožnění komunikace mezi lidmi.

A stalo se, že od toho dne zapomněli lidé na svůj společný jazyk, na společnou rodinu, z níž vyšli, a přestali si rozumět. Požádal-li dělník svého druha o cihlu, ten mu podal hlínu, a když požádal o hlínu, podal mu jeho druh cihlu. Propukly hádky a spory a nikdo nenacházel s nikým společnou řeč. Lidé, kteří stavěli věž, se rozptýlili po celé zemi jako rozmanité národy a zapomněli, že vyšli z jedné rodiny. Lišili se navzájem jazykem a cizí jazyk se záhy stal jazykem nepřítele a nástrojem utlačovatele.

Všeobecně se uznává, že časové zařazení „dějinných událostí“ popsaných v mýtech a bájích je problematické a klidně se může jednat i o popis událostí staré dvacet tisíc let, i když v Bibli je datována jinak (po potopě). Problematičnost časového zařazení se ostatně týká i dalších událostí, což se týká i zmiňované potopy.

Za velmi důležité v této souvislosti považuji chápání pojmu komunikace v co nejširším slova smyslu. Rozhodně nelze tento pojem zúžit (v tomto případě) pouze na verbální dorozumívání lidí. Blokací krční čakry dochází i ke snížení schopnosti mimosmyslového dorozumívání nejen s lidmi (například ve vztahu matka dítě), ale i s bytostmi obývajícími okolní svět (živočichové, rostliny), ale i s přírodními silami a s bytostí, která je dnes označována jako Gaia. Dle mého názoru patří do komplexního pojetí pojmu komunikace i schopnost empatie, vcítění se do druhých bytostí. Jaké z blokace páté čakry plynuly a stále ještě plynou důsledky, můžeme vidět všichni všude kolem sebe.

Současně byla blokována schopnost komunikace lidí se sebou samými (zjednodušeně řečeno komunikace duše s egem), což mělo rovněž negativní následky mimo jiné spočívající v tom, že se lidé ztotožňovali (a bohužel stále ještě většinou ztotožňují) s egem. Tím bylo zapříčiněno, že nechápali, co je jejich podstatou, čímž byli i snadno ovladatelní různými (nejen) náboženskými ideologiemi. A v neposlední řadě byla blokována komunikace lidí s jejich vyšším já (overegem), což rovněž usnadňovalo ovládání lidí mimo jiné i pomocí všech možných desinformací, v čemž hrála dlouhou dobu prim náboženství (přesněji církve) a v poslední době se k nim úspěšně zařadila i věda.

Přestože vysílání energií již bylo ukončeno, neznamená to, že se lidé zbavili blokace své páté čakry a následků s tím spojeným. Vzhledem k tak dlouhému působení těchto energií se vytvořilo velmi silné morfogenetické pole (nedá se vyloučit, že i to bylo záměrem), které svým působením stále velmi silně ovlivňuje frekvenční pole páté čakry. Kromě toho přerušení energetického působení z Měsíce neznamená samo o sobě, že automaticky dojde k odblokování zablokovaných pátých čaker.

Zdá se mi zajímavé, že páté čakře také není věnována (na různých seminářích) taková pozornost jako například čakře čtvrté, šesté a sedmé, ale tento dojem může být způsobem pouze mojí omezenou osobní zkušeností.

Se zablokovanou pátou čakrou je možno se setkat velmi často a myslím, že s jejími projevy má zkušenost v podstatě každý, i když si jejich příčinu většinou neuvědomujeme. Když se zaměříme pouze na „hrubohmotné“ projevy, tak se jedná například o všechny různých druhů onemocnění v oblasti krku a bolestí a blokace krční páteře, různé formy koktání a neschopnosti komunikování v méně či více stresových okamžicích. Jedním takovým život silně komplikujícím chováním je (ne)řešení rozporů a konfliktů dlouhotrvající absolutní absencí jakékoliv komunikace.

Jsem přesvědčen, že odblokování krční čakry a zlepšení komunikace ve všech výše uvedených oblastech a možná i oblastech, které mě ještě nenapadly, je dnes mimořádně důležité pro každého člověka i lidstvo jako celek.

Zajímavým jevem je s vysokou pravděpodobností nižší účinnost působení na pátou čakru u nativních národů. Svůj podíl na tom může mít i menší vliv morfogenetického pole, ale i výchova ke komunikaci s přírodou a nehmotnými bytostmi. Na druhé straně je možné, že se jedná jen o úhel pohledu a omezená schopnost komunikace se projevuje v jiných rovinách, než je tomu u tak zvaných civilizovaných národů. Nepochybně velkou výhodou nativních národů je jejich izolovanost, díky které nepodléhají desinformačním vlivům církví (zejména dříve) a masmédiím (zejména dnes).

Soudím, že pod pojem komunikace v nejširším slova smyslu se dá zařadit i komunikace s informačními poli, jejímž výsledkem bývají mimo jiné různá proroctví a předvídání budoucnosti. V této souvislosti jsem se zabýval myšlenkou, proč většina těchto proroctví obsahuje víceméně negativní až katastrofickou budoucnost a jen zcela výjimečně (minimálně v dřívějších dobách) budoucnost typu transformace Země nebo přechodu do 5D.

Věštby a předpovědi budoucnosti byly většinou předpovědí katastrof a válek. To může být ovlivněno omezenou schopností proroků vnímat reality ve vyšších pásmech frekvence vibrací. Při nahlížení na souběžně existující pravděpodobnostní budoucnosti jsou proroci „omezeni“ vlastní frekvencí vědomí. Vzhledem k tomu jsou schopni se „porozhlédnout“ po pravděpodobných budoucnostech, ale pouze v rámci vlastního pásma frekvence vibrací, protože obrazy ve vyšších pásmech kvůli vyšším frekvencím nejsou schopni vnímat. Proto je možné, že všechny metody snažící se poodhalit naši budoucnost včetně progrese, nemohou odhalit budoucnost, která by nastala, pokud bychom „převibrovali“ do vyššího pásma. Proto informace o takovýchto variantách budoucnosti pocházejí většinou z channelingů od bytostí, jejichž vědomí je ve vyšším pásmu frekvence vibrací, a proto jsou schopni vnímat obrazy pravděpodobných budoucností i z této úrovně.

Některé hypotézy a teorie „naruby“

29.12.2011

V tomto článku se pokusím podívat na některé známé hypotézy a teorie označované většinou jako konspirační či alternativní a nabídnout k nim odlišnou, někdy až přímo protikladnou variantu. Chápejte to prosím spíše jako nabídku nových variantních informací, jako námět k zamyšlení, než jako pokus o předložení pravdivého obrazu skutečnosti. Pokud bude mít někdo pocit, že k bláznivým teoriím předkládám ještě bláznivější variantu, tak proč ne. Smutných a vážných informací je všude na internetu dost a dost a silvestrovská doba je nakloněna spíše veselejšímu tónu.

Účel chemtrails

Je více teorií, které se zabývají tím, k čemu by mohly sloužit chemitrails. Jedna z nich, maskovací (mlžící) verze je ta, že jejich účelem je zabránit globálnímu oteplování. Tato varianta nevypadá příliš pravděpodobně. Za prvé je vypouštěna takřka oficiálně a za druhé ti, kteří stojí za chemitrails mají přesné informace o tom, jak je to s globálním oteplováním doopravdy a za jakým účelem byla tato teorie vytvořena a rozšířena. Druhou, podstatně zajímavější teorií je ta, že účelem chemitrails je zabránění či omezení pronikání tak zvaně transformačních energií na Zemi s cílem zabránit nebo zpomalit zde transformační proces. Tyto transformační energie působí na vědomí lidí tak, že dochází ke zvýšení frekvence jejich vibrací a tím i k probouzení.

Teorií naruby je v tomto případě hypotéza o tom, že chemitrails slouží k ochraně příslušníků globálních elit před těmito energiemi, protože dopadající energie s vysokou frekvencí vibrací negativně ovlivňují příslušníky globálních elit tak, že to má škodlivý vliv na jejich zdravotní stav a psychiku. Dokonce je možné, že špičky globálních elit pomocí chemitrails chtějí zabránit i té variantě, že by u některých jejich příslušníků mohlo dojít také ke změnám vědomí a tím i odklonu od jejich zásadní strategie.

Odsun ze Země

Dle některých internetových stránek (například Vesmírní lidé Ivo Bendy) jsou v prostorech Sluneční soustavy připraveny tisíce či dokonce miliony kosmických lodí. Tyto lodě mají v určitý okamžik, který by byl kritický pro obyvatele Země, nalodit tu „lepší“ část z nich a zachránit tak velký počet lidí před katastrofickou situací (existují různé verze těchto katastrof) na Zemi. Dále pak jsou víceméně dvě základní možnosti. Po rekultivaci Země do stavu obyvatelnosti budou tito lidé vráceni na Zemi nebo budou přeneseni na jinou pro ně vhodnou planetu. Zachráněni budou lidé s vysokou frekvencí vibrací („duchovně na výši“) a jejich počty se různí od několika milionů po několik miliard.

Teorií naruby je varianta, že odvezeni nebudou lidé s vysokou frekvencí vibrací, ale naopak cca dvě miliardy bytostí (ne všichni musí být zcela lidmi v nejužším slova smyslu) bude odvezeno z této planety na planetu jinou, vhodnou pro ně k životu. Mělo by se jednat o nízkovibrační bytosti z celého spektra lidské společnosti, tj. i negativní z horních pater i spodních pater společnosti. Zbývající lidé na Zemi zbaveni těchto nízkovibračních bytostí pak již zvládnou transformaci Země podstatně snadněji.

Projekt Blue Beam

Dle informací v rámci tak zvaných konspiračních teorií je cílem projektu Blue Beam pomocí mimořádné a dosud utajované audiovizuální techniky simulovat pro všechny obyvatele na Zemi virtuální realitu – přílet mimozemské civilizace. Tato simulace bude znázorňovat „hodné“ mimozemšťany, kteří přiletí jakoby za účelem záchrany a povznesení lidské civilizace a veškerá jejich masmediální prezentace bude vedena v tomto duchu (vytvoření celosvětového náboženství, předání vyspělých technologií apod.). V této virtuální realitě se pak ale má ukázat, že jejich zájmem je ovládnutí Země, což přiměje lidstvo, aby se semklo a bojovalo rukou společnou a nerozdílnou proti mimozemskému nepříteli. K tomu bude nutné vytvořit celosvětovou vládu a jednotnou celosvětovou armádu a výsledkem má být dobrovolné přijetí NWO téměř všemi lidmi.

Teorií naruby je hypotéza, že projekt Blue Beam je skutečný existující projekt, ale jeho skutečným účelem je simulovat existenci projektu virtuální reality a vmanipulovat tak lidstvo do takového stavu, kdy jakýkoliv projev mimozemských civilizací bude vnímán jako virtuální realita. Vzhledem k tomu bude odmítnut a skuteční mimozemšťané budou vnímáni jako pouhá umělá fikce. Takže většina lidí prostě neuvěří tomu, co vidí a slyší, čímž by byl jakýkoliv vliv pozitivních mimozemšťanů eliminován, či podstatně ztížen.

Země trestanecká kolonie

Mnohé teorie hovoří o tom, že se na Zemi v průběhu mnoha tisíců či milionů let vyskytlo mnoho různých bytostí, z nichž část tvořili i lidé. Většina těchto teorií se přiklání k názoru, že se jednalo o civilizace nebo jejich části, které opustily z různých důvodů své domovské planety a přemístily se na Zemi. K tomu je nutno logicky předpokládat, že tito lidé byli technologicky na výši, protože dokázali svými dopravními prostředky (ať už si pod tím představíme v podstatě cokoliv) překonat kosmické vzdálenosti počítající se minimálně v řádu světelných let. Rovněž se dá do určité míry předpokládat, že lidé pocházející z těchto civilizací byli i duchovně na výši, protože se jim podařilo překonat zlomový bod technologického rozvoje, aniž by došlo k sebezničení. Rovněž mnohé mýty a báje (včetně či zejména náboženských) vyprávějí o tom, že lidský vývoj směřoval spíše od ducha do hmoty, od „světla“ k „temnotě“, i když v příčinách tohoto vývoje se liší i dost podstatně (ale Satan či Lucifer by pravděpodobně v oblíbenosti s převahou zvítězili). V podstatě se tyto názory dají shrnout do závěru, že lidstvo duchovně stále klesalo, až se dostalo do stavu, který můžeme vnímat dnes.

Teorií naruby je hypotéza, že v případě posledních výsadků na Zemi se nejednalo o duchovně vyspělejší části mimozemských civilizací, ale právě naopak o tu část lidí, které se duchovně vyspělé civilizace potřebovaly zbavit, například z důvodu snahy o celkové zvýšení frekvence vibrací na jejich domovské planetě. Nabízí se tu jistá podobnost s trestaneckou kolonií, jakou byla Austrálie, i když to není nutno chápat pouze tak, že vysídlenci z jiných planet byli pouze porušovatelé tamních trestních kodexů. Z této hypotézy by pak přirozeně byla snáze pochopitelná současná situace lidstva bez jinak nutných teorií o duchovním pádu lidstva či působení Satana.

V rámci této hypotézy se dá předpokládat, že původní mimozemské civilizace o vývoj vysídlenců na planetě Zemi pravděpodobně neztratily zájem, ale naopak s větší či menší intenzitou působily na civilizace na Zemi. Pro tuto variantu svědčí rovněž mnoho legend a mýtů (z mnoha různých míst na Zemi), ale dá se říct i důkazů v podobě různých artefaktů. Rovněž je možné předpokládat, že na Zemi byli posíláni v různých dobách a různou formou (například inkarnací) mnozí avatáři a učitelé, jejichž úkolem bylo dostat či vracet lidstvo na cestu pozitivního rozvoje. O učitelích a avatárech existuje také mnoho dokladů a o existenci minimálně několika z nich nepochybují odhadem tak alespoň dvě třetiny lidstva.

Rasový původ Globálních elit

V rámci konspiračních teorií existuje jedna pro běžné lidi obzvláště těžko stravitelná varianta, jejímž čelným šiřitelem je například David Icke. Dle této teorie je alespoň část genetického materiálu minimálně části příslušníků globálních elit reptiloidního charakteru, který byl do genetické výbavy těchto „lidí“ vložen genetickými manipulacemi ze strany reptiloidních mimozemských civilizací. Vzhledem k tomu se tito „lidé“ vyznačují poměrně vysokou inteligencí, ale na druhé straně takřka absencí emocí a citů, takže nemají problém vládnout lidem bez ohledu na jejich utrpení. Pro udržení genetické čistoty a zachování uvedených charakterových vlastností (city a emoce jsou považovány za slabost ztěžující výkon moci) se tato relativně malá a uzavřená skupina snaží rodinné svazky uzavírat pouze v rámci svého společenství.

Teorií naruby je hypotéza, že se naopak jedná o dodržení genetické čistoty původních příslušníků prvního výsadku, což jsou v souladu s předchozí teorií naruby lidé, kteří právě pro své charakterové vlastnosti vyznačující se zejména nedostatkem lásky, byli vyhoštěni ze své mateřské planety. Právě vzhledem k absenci citů se těm nejvíce bezskrupulózním podařilo ovládnout na delší dobu ostatní přistěhovalce a právě proto, aby si tuto vládu udrželi, snaží se udržet genetickou čistotu v rámci této malé uzavřené skupiny. Zároveň se celkem logicky snažili a stále snaží zabránit všem inkarnovaným a neinkarnovaným vyslancům z mateřské planety (případně planet) v jakémkoliv duchovním pozvednutí Země. Částečně proto, že chovají k těmto lidem apriorní (a lidsky i celkem pochopitelnou) zášť, a částečně a zejména proto, že duchovní pozvednutí obyvatel Země bude znamenat konec jejich ovládání lidstva.

Tato teorie naruby však nevylučuje, že genetický materiál těchto bytostí nebyl pozměněn reptiloidními geny již v předchozích mimozemských etapách vývoje.

Cesta ke svobodě – breathariánství a volné energie

06.01.2012

Myslím, že velká většina lidí si víceméně nedovede představit, že by se současná společnost mohla výrazně změnit, samozřejmě s výjimkou hluboké krize či jiných katastrof, tedy změn k horšímu. Již nyní však existují reálné možnosti, které by život společnosti změnily k nepoznání, aniž by nutně muselo dojít ke katastrofám, krizím či násilným revolucím.

Když popustíme uzdu fantazii a nemyslím, že bychom přitom museli nějak radikálně pouštět otěže fantazie z ruky, tak tato možnost existuje již dnes. Představme si, že dojde ke změně „pouze“ ve dvou oblastech.

Za prvé – většina lidí, případně většina lidí v určité oblasti, přejde na breathariánství (přestane přijímat potravu) a za druhé – budou masově rozšířeny generátory volné energie (jsem si vědom, že se jedná o nepřesný název, ale je běžně používaný). K tomu je nutno upřesnit, že je míněno skončení přijmu potravy bez negativních následků na životě a zdraví. Nezpochybňuji, že by k velkým změnám došlo i v případě nejedení bez předchozího přechodu na jiný druh získávání energie než z potravy, protože by část lidstva zemřela. To ale asi není optimální vize budoucnosti, i když i to je relativní, protože redukce obyvatel Země je v plánu určité skupiny „lidí“.

K plnému chápání následujícího textu považuji za vhodné věnovat se některým nepřesnostem, které bývají spojovány s pojmem breathariánství. Jak jsem tak prolétl internet, tak nepřesnosti jsem nalezl ve všech informacích o breathariánství, ale samozřejmě jsem prošel pouze nepatrný zlomek toho, co se na internetu vyskytuje.

Pod pojmem breathariánství se ve většině případů rozumí plnohodnotný a zdravý život bez přijímání potravy a případně i vody. Ta dvě slova plnohodnotný a zdravý nejsou často zdůrazňována, ale jsou velmi podstatná, protože jinak by pojem breathariánství mohl zahrnovat i anorexii, případně i smrt hladem.

Pokud bychom vyšli z volného překladu slova breathariánství, tak by se dalo dovodit, že breatharián je člověk, který žije pouze ze vzduchu prostřednictvím dechu (breath = dech). Zde však už je první nejasnost, protože většina názorů (které možnost breathariánství vůbec připouští) se přiklání k názoru, že breathariáni jsou vyživováni pránou. Někteří breathariáni o sobě tvrdí, že se vyživují z energie Slunce.

Získávání nutné životní energie jsem se věnoval již ve více článcích a tak to zde popíšu jen zkráceně a jednoduše. Pro běžného člověka existují v podstatě tři zdroje energie:

1. ostatní bytosti – zejména již mrtvé, což je nazýváno potravou

2. vzduch – dechem získáváme energii zejména okysličováním

3. prána – orgon – chi (Dle principu fraktálního uspořádání Teoversa má i každá buňka čakry, kterými přijímá vitální energii. V lidském těle jsou triliony (10¹⁸) buněk a jim odpovídajících čaker, kterými je prána přijímána.) Vzájemný percentuální poměr jednotlivých uvedených zdrojů je pro každého člověka (bytost) specifický.

Pod pojmem breatharián je většinou rozuměn člověk, který již nezískává energii z 1. zdroje, anebo jen zcela výjimečně. To znamená, že získává energii dechem, příjmem prány a zřejmě výjimečně (ale nelze to na sto procent vyloučit) i z druhých živých bytostí, ale ne z potravy. Pravděpodobně je možné předpokládat i variantu získávání životní energie pouze z prány, čemuž by nasvědčovaly informace o jogínech, kteří přežívali delší dobu bez přístupu vzduchu bez újmy na životě či zdraví. Doufejme, že situace na Zemi se nevyvine do takové katastrofické podoby, že by již nebylo možné dýchat vzduch.

Přestože asi nikdo nepochybuje, že přechod na breathariánství není pro běžné lidi snadnou záležitostí, přece jen se nejedná o naprosté sci-fi a na světě už údajně žije několik tisíc dobrovolných breathariánů. Představme si lidskou společnost na Zemi (pro zjednodušení se bude nabízený model týkat pouze tak zvané západní civilizace) a může se jednat o relativně menší územní celek, jehož obyvatelé se dobrovolně rozhodli pro život bez přijímání potravy bez nepříznivých (příznivé by být měly) následků pro svůj život a zdraví.

Proměna společnosti, která by se tímto odehrála, se zdá téměř nepředstavitelná. Zmizely by zemědělství, potravinářský průmysl a ve velké míře i farmaceutický průmysl. Strojírenský průmysl a doprava by v důsledku toho klesly minimálně na polovinu a zrovna tak i spotřeba energií a vody. Možná si ani plně neuvědomujeme, jaké všechny druhy výrobků a služeb jsou spojeny s příjmem potravy a jejím vyloučením (jen co pitné vody proteče záchody). Myslím, že není nutné pochybovat, jak velký by to mělo kladný vliv na kvalitu života. Znečištění životního prostředí ve spojení se zavedením volných energií by podstatně kleslo. V přírodě by se obnovily stavy zvěře a ryb, pokud by nebyly vybíjeny pro potravu. Bylo by velké množství nově neobdělávané zemědělské půdy. Mohla by zmizet minimálně polovina supermarketů a skladovacích hal a ploch. Je určitě mnoho dalších věcí, které mě momentálně nenapadly, které by zanikly či se podstatně změnily.

Tyto změny by se velkou měrou projevily jak na životě společnosti jako celku tak i na životě jednotlivých lidí (i když odhlédneme od vlivu samotného breathariánství). Pokud budeme přepokládat, že by v určité oblasti přešli lidé na breathariánství do tří let, tak do tří let by odhadem padesát procent práce schopného obyvatelstva neměla co dělat, což by z jednoho úhlu pohledu nebyl problém, protože zbylých padesát procent by bez zvláštních potíží dokázalo svojí prací zajistit vše potřebné pro kvalitní život všech ostatních.

Otázkou by zůstalo smysluplné prožívání života nepracujícími. Nepochybně by mohla být věnována mnohem větší péče výchově a vzdělávání dětí, ale to by zdaleka nepokrylo poptávku po smysluplné (ne pouze po dobře ohodnocené) práci. Ale i lidem pracujícím by zbývalo mnohem více času. Jednak by pravděpodobně byla zavedena kratší pracovní doba, ale navíc by zůstal i čas dříve věnovaný jídlu a jeho přípravě. Co by takové množství volného času udělalo s lidmi je otázka, na jejíž odpověď se při současném stavu lidstva netroufám ani pomyslet, ale na druhé straně lze předpokládat jistý duchovní vývoj lidí přecházejících na breathariánství, takže lze doufat, že volný čas by byl využit mnohem více než dnes na vlastní všestranné sebezdokonalování a tvůrčí činnosti.

Jsem si vědom toho, že překonat jakoukoliv závislost není nikdy jednoduché a už vůbec ne jednu z nejtěžších (ne-li nejtěžší) závislostí, tj. závislost na jídle. Tak jako u mnoha jiných závislostí nelze opomenout ani existenci všech možných symbolů a rituálů s jídlem spojených. Rovněž existence dlouhodobě vytvářeného a tudíž silného morfogenetické pole spolu se strachem ze smrti hladem jsou faktory, které zbavení se závislosti na příjmu potravy velmi ztěžují. Lidstvo však během svých dějin už překonalo nejednu fyzickou či psychickou bariéru, která se v určité době jevila zcela nezdolatelná, takže i výše uvedené překážky breathariánství jsou překonatelné.

Druhou možností, která by mohla přinést rovněž podstatné změny ve společnosti, je masové rozšíření generátorů volné energie. Mnoho informací v této oblasti naznačuje, že ani tato možnost není pouze vizí daleké budoucnosti, ale jsou tu předpoklady pro výrazný pokrok již v roce 2012. Důsledky zavedení generátorů volné energie byly již poměrně detailně a mnohokrát popsány (na rozdíl od následků přechodu na breathariánství), a proto se jim budu věnovat jen stručně a víceméně spíše jen těm následkům, které by se mohly projevit na psychice společnosti a lidí, čemuž už tolik pozornosti věnováno nebylo. Z materiálních důsledků si dovolím jen upozornit na skutečnost, že již dnes existuje mnoho ekologicky vhodných technologií, které se však nepoužívají pro svoji vysokou energetickou náročnost a vysoké náklady s tím spojené. Kladný vliv generátorů volné energie na životní prostředí by byl obrovský

V každém případě by se při masovém rozšíření generátorů volné energie podstatně a při spojení s breathariánství dokonce skokově zvýšila nezávislost lidí na ostatní společnosti a zejména na státu. Možná poslední materiální překážkou na cestě k úplné nezávislosti na ostatní civilizaci by mohly zůstat zdroje (pitné) vody, i když s přechodem na breathariánství by i tato závislost byla podstatně snížena. Při spojení breathariánství s generátory volné energie a nenáročností některých lidí na životní komfort by se mohlo jednat o téměř absolutní nezávislost.

Už jen samotná možnost této nezávislosti by mohla podstatně změnit společnost. Vždy by existovala volba nepodřídit se „zvyklostem a požadavkům“ většinové společnosti, protože by tu existovala možnost žít mimo tuto společnost, i když by to bylo pravděpodobně spojeno se snížením životního komfortu. Ekonomický tlak na lidi by byl výrazně omezen, takže by nebyli nuceni vzít jakoukoliv práci k zajištění přijatelného života pro sebe a svou rodinu. To by mohlo mít negativní důsledek spočívající v tom, že by určité práce nechtěl vykonávat nikdo, ale mnoho z těchto prací by zase v důsledku změn odpadlo (například mytí nádobí). Podstatně obtížnější by také bylo ovládání lidí pomocí strachu z nedostatku, protože i vytváření iluze nedostatku by bylo obtížnější.

Lze předpokládat, že existuje mnoho důsledků přechodu na breathariánství a volné energie, které nám jsou dnes skryty, a které by nás možná velmi překvapily a pravděpodobně ne vždy jen pozitivně. Doufám, že takováto breathariánská společnost by mohla být už natolik na výši, že by problémy, které pravděpodobně vzniknou, řešila na úrovni odpovídající celkovému duchovnímu vzestupu, a tudíž bez revolucí, krizí a v míru.

Zavedení generátorů volné energie by přivítali s radostí téměř všichni běžní lidé (majitelé a manažeři energetických koncernů asi ne) s výjimkou těch, jejichž příjmy pocházejí z výroby a dopravy energií. Na druhé straně (a jsem si toho vědom jako vážné překážky) je vize života bez jídla zatím pro velkou většinu lidí nepříliš lákající a v podstatě nepředstavitelná, i kdyby uvěřili v možnost takového života. Kolik lidí by si při úvaze na toto téma asi pomyslelo: „Co by mně z toho života pak zbylo?“ Otázka smysluplného prožívání života bez jídla a televize je však již námětem na jiný článek.

Upgrade lidského hardwaru a softwaru

23.01.2012

Nejdříve se omlouvám všem, kteří by považovali použití počítačové terminologie pro lidské tělo a mysl za jejich zneuctění, ale tyto pojmy jsou použity pro účely článku dle mého názoru jako nejvhodnější podobenství.

Lidstvo učinilo za posledních 100 – 150 let mimořádný pokrok v oblasti rozvoje vědy a techniky, v rozvoji nových technologií. Když použiju počítačové terminologie, tak dochází ke stálým inovacím, obnově a upgradům jak hardwaru, tak i softwaru téměř ve všech oblastech lidské činnosti. Dokonce se zdá, že se tempo těchto inovací stále zrychluje a převratné vynálezy (volné energie, antigravitace apod.) nás stále ještě čekají. Tento vývoj významným způsobem změnil život podstatné části lidstva. Pomiňme pro účely tohoto článku, jak dalece a které tyto změny byly pro lidstvo pozitivní či negativní.

Nyní přichází ta zásadní otázka. Jak se za tu dobu změnil lidský hardware a software? Obávám se, že nám nezbývá než konstatovat, že se hardware nezměnil vůbec a software minimálně. Samozřejmě tato úvaha platí pro většinu lidí, či pro průměrného člověka. Předpoklad materialistických (marxistických) filozofů, že rozvoj výrobních prostředků a tím i dostatku prostředků nutných ke spokojenému životu víceméně sám o sobě povede i ke změně (minimálně) lidského softwaru se ukázal jako nesprávný. Přiznám se, že i já jsem byl v mládí tímto názorem ovlivněn.

Přestože dlouhá předcházející staletí (či spíše tisíciletí) nebyl život pro mnoho lidí vždy zrovna idylický, rozvoj vědy a techniky byl natolik pomalý, že nebyl v rozporu s rozvojem lidského těla a mysli. Dalo by se dokonce říct, že většina lidí během svého života ani žádný zvláštní rozvoj vědy a techniky vůbec nezaznamenala. Základním motivem lidského hardwaru a softwaru bylo přežít, a proto byly zaměřeny (zejména z energetického hlediska) na to, co nejvíce získat a co nejméně vydat.

Rozpor mezi stavem vědy a techniky a stavem lidského hardwaru a softwaru však začíná být stále více zřejmý a možná by se dalo říct, že v podstatě ve všech oblastech. Pokusím se tuto myšlenku v následujícím textu rozvést hlouběji a budu se samostatně věnovat lidskému hardwaru a softwaru, i když je toto dělení pouze formální, protože se navzájem natolik ovlivňují, že je lze plně chápat pouze v komplexu. Pokud budu nadále mluvit o člověku, tak předpokládám průměrného člověka, tj. člověka, jehož mysl a tělo je jakýmsi zprůměrovaným modelem většiny lidí tak zvané západní civilizace.

Lidské tělo je nepochybně velmi složitý mechanismus. Dle informací, které jsem našel na internetu, obsahuje 75 trilionů (75 x 10¹⁸) buněk. Každá buňka obsahuje dědičnou informaci a má své důležité místo v lidském těle. Posledních padesát let, o kterých můžeme uvažovat jako o době, kdy došlo k podstatným změnám ve způsobu života minimálně tak zvané západní civilizace, bylo však příliš krátkých na to, aby došlo i ke změnám lidského hardwaru, který by se přizpůsobil změnám ve způsobu života.

Ve srovnání s průměrným člověkem uplynulých deseti až dvanácti tisíc let má dnešní průměrný člověk výrazně odlišný vztah (zjednodušeně řečeno) ke způsobu příjmu a výdeje kalorií). Dlouhou dobu bylo lidské tělo v souladu se základní strategií přežití zaměřeno na co největší kalorický příjem a na co nejmenší kalorický výdej. V souladu s touto strategií člověk na jedné straně maximalizoval výtěžnost potravin a v případě, kdy jich byl dostatek, ukládal zásoby v podobě tuku na doby nedostatku. Na straně druhé minimalizoval vykonávané práce (ve fyzikálním slova smyslu) a tím i minimalizoval výdej kalorií. Tato strategie lidského těla je v dnešní době v rozporu s přijímaným množstvím potravin (příjem kalorií) a vykonávanou prací (výdej kalorií). V součinnosti s neupgradovaným softwarem (myslí) dochází k tloustnutí populace a s tím spojenými zdravotními a dalšími problémy. Lidské tělo, po tisíciletí zvyklé veškerou momentálně „přebytečnou“ energii ukládat do tukových zásob na doby nouze, tak činí i v době, kdy nouze (minimálně potravinová) již nehrozí (připomínám, že se stále hovoří o zprůměrovaném člověku).

Jak řešíme tento rozpor? Pokusím se nesmyslnost našeho řešení u lidského těla ukázat na připodobnění k automobilu. Vývoj šel dopředu a naše auta mají spotřebu místo dvaceti litrů benzínu na sto kilometrů pouze litrů pět. Na obvykle vykonávanou cestu 100 km do práce a zpět spotřebujeme nyní pět litrů. Abychom stav uvedli do podoby, na kterou jsme byli zvyklí (tj. na spotřebu 20 litrů), tak bychom provedli úpravu motoru takovou, aby se spotřeba zvýšila zpět na dvacet litrů, nebo bychom se snažili najet daleko více kilometrů, než potřebujeme k cestě domů. V případě auta nám to přijde nesmyslné, ale v případě lidského těla ne. Tak si vymýšlíme způsoby, jak toho co nejvíce sníst bez ohledu na prospěšnost snědených potravin pro zdraví(co se týče kvality i kvantity), jak se co nejméně pohybovat, ale při tom netloustnout a zůstat zdraví.

Skutečností je, že jídlo je droga a drogová závislost, tak jak je to i u dalších drog, je podporována obřadními rituály. Mnozí lidé také jídlo (zejména sladké) berou jako drogu proti stresu, někdy i částečně nebo zcela vědomě.

Upgrade lidského hardwaru by měl směřovat k přeměně odpovídající novému způsobu života v relativním dostatku energií (z potravin, tepelných apod.) a relativní zbytnosti větší fyzické námahy. Jak jsem již uvedl, nelze hardware a software oddělovat, protože otázka volby množství a kvality potravin a volby odpovídající fyzické námahy je již otázka softwaru, i když otázka drogové závislosti na jídle bude zase spíše otázkou hardwaru.

Obdobná situace je rovněž v oblasti stresu. Tělo se při stresu připravuje (tak jak po tisíciletí) aktivací energie, která by měla umožnit rychlou a energeticky náročnou reakci na stres (boj či útěk). Protože však při našem běžném stresu nedochází v 99% k většímu energetickému výdeji při boji či útěku, nevybitá energie, která se ještě ke všemu z určitého úhlu pohledu nedá nazvat kladnou, v nás zůstává a při dlouhodobých či často opakovaných stresech působí škody na zdraví psychickém i fyzickém. Také zde by upgrade lidského hardware měl směřovat k tomu, aby při běžném stresu nedocházelo k aktivaci energie, protože běžné životní situace tyto stresy vyvolávající nejsou životu nebezpečné a aktivace energie je zbytečná.

Nejen lidské tělo bylo zvyklé na neustálý nedostatek, a proto se podle toho chová i v dnešní době, kdy už nedostatek není. Obdobně je na tom i lidská mysl, která na dlouhodobý nedostatek téměř ve všech oblastech reaguje obdobně, tj. vytvářením v dnešní době „zbytečného“ přebytku. Lze tím vysvětlit i fenomén „nakupování pro nakupování“, hromadění zbytných předmětů (někdy v neuvěřitelném množství) apod. Často až psychicky patologické vytváření zásob nespotřebovatelných statků, které nelze vysvětlit žádnou normální motivací, má negativní vliv na životní prostředí, ale i na celospolečenské vztahy. Pokud by mohl vzniknout pocit, že se to netýká tolika lidí, tak jen upozorňuji, že nejspíše to bude dáno tím, že tolik lidí nemá k dispozici dostatek finančních prostředků k utišení nákupní horečky. I když je známo i dost případů, kdy se tento atavismus projevuje i u věcí finančně snadno dostupných.

Další významnou oblastí je moc, která sloužila dlouhou dobu k naději na lepší život a delší přežití. Boj o moc a životní prostor (mezi lidmi, kmeny, národy či dokonce ideologiemi) byl často bojem o přežití nebo v lepším případě (což je otázka názoru) o svobodu. Poražení buď nepřežili, nebo se stali otroky. Atavismus boje o moc je stále patrný (například i v rodině), přestože se již všechny konflikty neřeší pomocí velkého kyje. Vzhledem k možnosti využití nových technologií boje jsou následky násilného řešení konfliktů daleko katastrofálnější, a to nejen pro lidi, ale i pro život na Zemi.

Neméně důležitý je faktor minimální a zcela nedostatečné změny lidského softwaru z pohledu zkvalitnění etických, morálních či duchovních vlastností tak, aby byly alespoň relativně v souladu s rozvojem vědy a techniky. V důsledku toho žije lidstvo stále s vážnou hrozbou sebedestrukce válkami či zničením životního prostředí. Zvýšené nebezpečí v tomto případě je dáno tím, že k realizaci této sebedestrukce není potřeba mnoha lidí, ale stačí pár psychopatů na rozhodujících místech v hierarchii. Situace je o to horší, že jejich jména nejsou dost často veřejnosti ani známa.

Situace v otázce lidského softwaru a hardwaru je o to složitější, že ti, kteří mají tu možnost či moc působit ve větším měřítku na jejich upgrade, na tom nemají žádný zájem a jejich mediální podpora směřuje naopak k udržení a možná i zhoršení současného stavu. Výjimkou je částečně pouze obezita, kde zdravotní informace doporučují její omezení, ale téměř vše ostatní je ve společnosti nastaveno k její podpoře.

Zdá se být v poslední době stále zřetelnější, že upgrade lidského hardwaru a zejména softwaru je nutnou podmínkou pro zachování kvalitního a důstojného života většiny lidí. Obávám se, že je stále velké množství lidí, kteří potřebu této změny necítí, nevědí o ní, mají z ní strach, či ji dokonce jednoznačně odmítají. Přitom pouze jediná změna, která by byla realizovatelná bez jakýchkoliv náročných opatření, tj. omezení příjmu potravy na 40% (zejména masa) by měla ohromný kladný vliv na životní prostředí i zdraví lidí.

Myslím, že v současnosti jsou pro tyto změny vhodné podmínky, ale je potřeba si na rovinu říct, že práce na této změně není lehká a především, že ji za nás nikdo neudělá.

Limonádový Joe jako filozoficko-satirická prognóza

05.02.2012

Přestože už je po Silvestru a do aprílu daleko, věnoval jsem tento článek úvaze sice na relativně vážné téma, ale v relativně již ne tak vážném duchu.

Říká se, že v bibli lze najít vše a někteří to tvrdí i o Švejkovi. Existují filmy jako Matrix, Pán prstenů apod., které jsou podrobeny důkladným rozborům, z nichž dle autorů těchto rozborů plynou hlubokomyslné filozoficko-esoterické a někdy i prognostické teorie, jaké údajně byly záměrem autorů filmů. Přitom je jich tolik a tak protichůdných, že je jasné, že většina jich nemůže být pravdivá.

Nedávno jsem shlédl, nevím po kolikáté, film Limonádový Joe a zjistil jsem ke svému úžasu, že tento film je hlubokou kritikou současného stavu ve společnosti včetně filozofických úvah jako je relativizace dobra a zla, či zda a jak (podle čeho) se dá vlastně poznat, že dobro vyhrálo. Vliv tohoto filmu na naši společnost nelze podceňovat, protože se jedná o divácky nejúspěšnější film (náš) všech dob a nejen u nás ale i v zahraničí (zejména díky SSSR). Údajně se jedná o nejlepší parodii na western všech dob (nejen českou).

Nedalo mi to a udělal jsem rozbor tohoto filmu pravděpodobně z úhlu pohledu, kterému ještě nebyla věnována náležitá (či spíše žádná) pozornost. Vycházím z předpokladu, že velká většina čtenářů film dobře zná, a budu k tomu v následujícím textu také tak přistupovat. Pokud by si někdo chtěl film připomenout, tak jej nalezne na „Ulož.to“. Na závěr úvodu pro jistotu upozorňuji, že ne vše je nutno brát zcela vážně.

Jako ve většině westernů (pohádek pro dospělé a hlavně muže), tak i v této parodii je ústředním námětem boj dobra se zlem. Ač by se dalo předpokládat, že v parodii budou věci dotaženy ad absurdum a vše bude křiklavě černobílé, v daném případě tomu tak není. Pokud si provedeme bleskovou analýzu hlavních postav, tak zjistíme, že pouze dvě postavy spadají do kategorie jednoznačných klaďasů nebo padouchů.

Kladnou postavou bez poskvrnky je tu pouze novinář Goodman (Bohoušek Záhorský) otec Winnifred. O jednoznačné kladnosti hlavního hrdiny (Karel Fiala) by se dalo s úspěchem pochybovat. Evidentně prosazuje zájmy korporace a nadřazuje je nad zájmy jiné a zabití člověka mu očividně nečiní žádný problém, i když většinou prosazuje humánní způsoby pacifikace nepřátel. Ani Winnifred (Olga Schoberová) se nevyhýbá finančním kalkulacím v rámci svého citu k Limonádníkovi.

Čistokrevného padoucha tu máme také pouze jednoho, a to Horáce Badmana alias Hogofogo (Miloš Kopecký), který skutečně ze svého padoušství nesleví ani v jediném okénku filmu. Skutečný padouch (ne nešťastný člověk) se pozná podle toho, že padoušství je pro něj potěšením. Další záporné postavy již projevují lidské city (Tornado Lou – Květa Fialová či Doug Badman – Rudolf Deyl) a dokonce vrchní surovec Grimpo (Josef Hlinomaz) nemá na svědomí ani jednu vraždu ani vážnější ublížení na zdraví a jeho nejstrašlivějším činem je rozkousání houslí.

Zajímavé je rovněž porovnání vztahu „kladné“ Winnifred a „záporné“ Tornado Lou“ k hlavnímu hrdinovi. Zatímco Winnifred relativně chladně kalkuluje o finanční výhodnosti sňatku, Tornadou Lou touží po tom, aby jejího srdce šampion ji učinil lepší.

Relativizace dobra a zla je vůbec (zejména v závěru filmu) zřetelná. Jasnou ukázkou je situace, kdy pistolníci konzumující kolaloku (veskrze kladný nápoj) mají přesnou mušku a ve vzájemném souboji se zastřelí, což se jim ve stavu podnapilém nedařilo. I relativně dobrá myšlenka tak může mít horší následky než myšlenka relativně špatná.

Názor autorů na možnou úspěšnost dobra je možno vidět v roli novináře Goodmana, který při prosazování dobra je naprosto bezvýznamnou figurkou a bez mocenských prostředků (pistolí Smith  

graph-definition>

Wesson

hlavního hrdiny) by neměl žádnou šanci. Sebelepší a sebeušlechtilejší myšlenka sama o sobě bez podpory nástrojů moci nemá ve společnosti žádnou šanci se uplatnit.

Zajímavé je rovněž, jak je ve filmu až nápadně připomínáno, že zlo může používat jakékoliv prostředky k dosažení svých cílů a také je často, rádo a bez skrupulí používá. Naproti tomu dobro nekalé prostředky používat nemůže, protože pak by přestalo být dobrem. Ve filmu je poměrně drasticky (na „klinické“ smrti hlavního hrdiny) ukázáno, jaké to zlu přináší výhody a jak díky tomu často nad dobrem vyhrává. Dobro si tuto nevýhodu může občas kompenzovat zázraky konanými v jeho prospěch (zázračná resuscitace klinicky mrtvého hlavního hrdiny kolalokou). V daném případě opět slouží jako reklama kolaloky.

O úspěšnosti podnikání nerozhoduje kvalita výrobků či služeb, ale reklama, peníze a opět mocenské prostředky. Tento motiv se dokonce ve filmu vyskytuje vícekrát, přičemž je názorně ukázáno, jak je možné dav snadno a za použití jednoduchých prostředků získat i k radikální změně názorů. Na obsluhujícím personálu barů (Vladimír Menšík a Jiří Lír) je vidět, jak běžný je výskyt lidí, kteří budou ochotně (až radostně) a bez výčitek svědomí sloužit vládnoucím za každého režimu.

Na vynikající, ač malé roli hrobníka si lze všimnout, že jsou profese, jejichž vykonavatelé se budou mít dobře vždy bez ohledu na to, kdo je u moci.

Z mého zorného úhlu je v tomto filmu významné chápání lidské smrti z pohledu těch, kteří určují pravidla hry a hrají v nich rozhodující úlohu. Smrt zejména druhořadých osob je zcela bezvýznamná. Výjimku tvoří snad jen „kladní“ hlavní hrdinové. Charakteristické jsou pro to tři scény. V první Joe zastřelí čtyři bankovní lupiče, aniž tomu víceméně věnuje nějakou pozornost nejen on, ale i kdokoliv jiný s výjimkou toho, kdo z toho má prospěch, tj. hrobníka.

Ve druhé scéně zastřelí Hogofogo šerifa a rovněž se nad touto jednoznačně zákeřnou vraždou nikdo nepozastaví a vypadá to, že i jediná veskrze kladná postava Goodman pláče spíše nad ztrátou byznysu než nad zmařeným životem. Dokonce i mrtvola šerifa se ze záběru poněkud záhadně „vypařila“. Ve třetí scéně Tornado Lou v okamžiku prozření a návratu k „dobru“ bez mrknutí oka zastřelí tři muže, kteří zrovna „krutě“ mučili hlavního hrdinu. Smrt běžných lidí (bez ohledu na počet) nikoho nezajímá a vůbec už ne byznysmeny.

Propojení byznysu (korporací) se státní mocí nemohlo být v tomto filmu snad ani vyjádřeno přímočařeji a ani hlavní hrdina je nijak nezastírá. V pravděpodobně nejznámějším a nejčastěji používaném sloganu z filmu to formuluje Joe přesně: „Říkal jsem, že se vrátím Dougu Badmane – a se mnou přijde zákon.“ A na Badmanovu námitku: „Nebo kolaloka.“ odpoví Joe zcela jednoznačně: „Kolaloka, to je zákon.“ Cokoliv bych k tomu dodal, by jen rozmělnilo natvrdo ukázanou realitu.

Nuže pojďme do finále jak filmu, tak článku. Co nám ještě v závěru autoři považovali za vhodné sdělit?

Protikladné strany (podle úhlu pohledu můžeme jedné říkat dobro a druhé zlo) spolu bojují, ale nad nimi se struktura setkává v jednom bodě a tím je korporace, která nezná pojem dobro a zlo v běžně používaném pojetí. Dobro je zisk, ztráta je zlo. Použité prostředky a lidé (jejich charaktery) je používající jsou podstatné pouze v tom smyslu, zda jsou účelné a vedou k cíli.

Pro dokumentaci uvedu pár dialogů z filmu.

Telegrafista: „Pane Kolaloku, vyhrál jste na burze pět miliard dolarů.“

Kolalok: „Já věděl, že dobro zvítězí.“

Hogofo: „Dojemné, skoro mám chuť nebýt padouchem.“

Kolalok: „Ne tak hochu. Náš obchod potřebuje talenty všeho druhu.“

Limonádový Joe: „Padouch nebo hrdina, my jsme jedna rodina.“

Výklad závěru filmu jako vítězství dobra nad zlem také může být chápan tak, že zlo v životě nikdy zcela neprohrává, jen se převtěluje do jiných forem.

Na úplný závěr už jen dvě drobnosti, které pravděpodobně mohly uniknout pozornosti diváka v době vzniku filmu, ale dnes již nikoho nepřekvapí.

V reklamách se běžně „upřímně lže“ o výrobku (viz Alkoholická lihuprostá limonáda Whiskola).

Kapitál se chopí jakékoliv příležitosti, kde je naděje na zisk a klidně přesedlá třeba z potravinářského průmyslu na ropu.

Vlastně ještě jeden záběr by mohl mít svůj skrytý význam, a to když Joe pozoruje fata morganu a při objevení se obrazu Prahy zpívá: „Good bye, good bye.“ Jeho výklad však již ponechám na konspirativní fantazii každého čtenáře.

Zdá se vám rovněž neuvěřitelné, s jakou jasnovidností autoři filmu přesně popsali naši současnou společnost bez jakýchkoliv ideologických zábran. Kdyby již dříve byly pochopeny všechny hluboké a kritické myšlenky tohoto filmu, je možné, že by se už dávno stal Limonádový Joe filmem trezorovým ☺.

Je rok 2012 rokem podstatných změn?

05.03.2012

Rok 2012 je zvláštní fenomén, který je námětem mnoha článků a knih. Byly doby, kdy byl námětem textů a do jeho příchodu zbývalo ještě relativně dost času. Tomu odpovídal i zájem o tyto texty a případně i vztah k nim. Dnes, kdy již je rok 2012 v plném běhu, ubývá lidí, kteří by pochybovali o tom, že tento rok je významný v dějinách lidstva. Probíhající změny a neudržitelnost současného stavu bez ještě větších a pravděpodobně mnohem dalekosáhlejších změn začíná přesvědčovat i většinu dřívějších skeptiků o významu tohoto časového úseku lidských dějin.

Fascinace lidí mnoha různými mýty a proroctvími vztahujícími se k dnešní době je mimořádná a zvláštní místo v nich (respektive vedle nich, protože není vhodné jej zařazovat mezi mýty a proroctví) zaujímá Mayský kalendář. Není sice zcela jasné, zda se Mayský kalendář (či přesněji jeho zdánlivý konec) skutečně vztahuje k roku 2012, ale většina badatelů včetně potomků Mayů a dalších původních národů Ameriky se tomuto datu přiklání. Mnoho badatelů i lidí o daný problém se zajímajících si klade otázku, jak je možné, aby Mayové (podle mnohých s relativně primitivními prostředky ve srovnání s dnešní vědou) mohli s „takovou přesností“ předvídat, že se v dnešní době bude dít něco mimořádně důležitého.

Je známo, že většina starých civilizací měla jiné pojetí času, než je přijímáno v rámci současného dosud přežívajícího paradigmatu. V jejich pojetí má čas cyklický charakter na rozdíl od dnešní (západní) společnosti, která jej pojímá dosud jako lineární. V paradigmatu přijímaném současnou oficiální vědou však již také dochází k převratnému posunu a jedním ze základních prvků této změny je již i oficiální vědou přijímaná (i když nijak zvlášť hlasitě) teorie fraktálního uspořádání časoprostoru. Dle této teorie (některými vědci považované za prokázanou) má časoprostor nenáhodně uspořádanou strukturu a konkrétní čas v konkrétním místě má i svoji kvalitu odlišnou od jiného místa a času, ale zároveň cyklicky se opakující a tudíž předvídatelnou. Tato kvalita předurčuje charakter určitého časového úseku, předurčuje jaké druhy jevů a událostí se budou v dané době a v daném místě odehrávat. Fraktální uspořádání časoprostoru a s tím spojenou rozdílnou kvalitu jednotlivých bodů časoprostoru je možno velmi dobře vnímat na cyklech, které jsou dané otáčením Země kolem své osy a oběhem Země kolem Slunce. Střídání dne a noci a ročních období projevujících se různě na různých místech zeměkoule je skutečně velmi názornou ukázkou pro pochopení fraktálního uspořádání časoprostoru. Málokdo asi bude pochybovat, že kvalita času je jiná ráno, v poledne, večer a v noci. Přitom je zcela zřejmé, že například v Praze ve 12 hodin 20.3.2012 bude zcela jiná kvalita času než v té samé době v Austrálii, kde bude kromě jiné denní doby i jiné roční období. Nelze zapomínat ani na lunární cyklus, který rovněž výrazně ovlivňuje naše životy.

Vývoj však neprobíhá v kruhu a nedochází k přesnému opakování událostí a situací, ale probíhá po spirále. Pro názornost uvádím obrázek takového cyklického spirálového vývoje.

Z obrázku je patrné, jak se kvalita času opakuje po stejné době, ale není naprosto stejná, protože je vždy o „závit“ výše (nebo v horším případě níže).

Protože časové cykly jsou různých velikostí (např. den, měsíc, rok) tak přesnějším vyjádřením vývoje je spirála skládající se ze spirály, skládající se ze spirály … tak, jak to i předpokládá teorie o fraktálním uspořádání časoprostoru.

Naše představa lineárního času vzniká z naší omezené schopnosti vnímat „zakřivení času“ dlouhých časových úseků. Pokud kráčíme po kružnici s dostatečně velkým poloměrem, máme pocit, že kráčíme rovně a zakřivení naší dráhy ani nejsme schopni vnímat. Tímto „optickým klamem“ vzniká náš pocit (dojem) linearity času. Jsme schopni vnímat pouze krátké cykly jako je například rok či den. Je to do značné míry dáno i krátkostí našeho lidského života i krátkostí existence naší civilizace. Staré civilizace jako např. Mayové pojímali čas jako cyklický, což je pravděpodobně dáno tím, že „viděli“ (ať už si za tím představíme cokoliv) podstatně dále do minulosti než my a díky tomu byli schopni vnímat i velké časové cykly. Téměř všechny dokumenty o vzdálené historii jsou buď zničeny (mnoho hypotéz hovoří o tom, že většina dokonce záměrně) či pečlivě utajeny před veřejností.

Lze s určitou pravděpodobností předpokládat, že Mayové měli přístup k vědění a znalostem (a pro tyto účely není podstatné, zda pocházely od ještě starších civilizací či mimozemšťanů), které jsou pro nás nedostupné a je možné, že zahrnovaly i poměrně hodně vzdálenou historii. Informace o dávné historii spolu s předpokládanou znalostí teorie fraktálního uspořádání časoprostoru (i když pravděpodobně měla zcela jiný název i formu) jim umožnila předvídat významné časoprostorové body i v pro ně relativně vzdálené budoucnosti.

Z důvodů, které se nám nedochovaly či jsou veřejnosti utajované, Mayové za takovýto významný rok považovali rok 2012. Otázkou samozřejmě zůstává, zda některý z orientačních časových bodů Mayského kalendáře je správně synchronizován s časovým bodem našeho kalendáře a konec Mayského kalendáře tak skutečně vychází na rok 2012. Přestože tato otázka zůstává spornou, mnoho současných dějů a událostí nasvědčuje tomu, že v rámci nevelké časové nepřesnosti by mohla být synchronizace správná.

Právě rok 2012 je dle tvrzení mnoha badatelů rokem, kdy dochází k ukončení více cyklů, z nichž některé jsou považovány za velmi významné pro lidstvo i Zemi. Tím, že dochází k ukončení více cyklů, dochází k synergickému efektu (spolupůsobení) závěrečných fází jednotlivých časových cyklů. Čas při ukončování cyklu má kvalitu odpovídající tomu, že dochází k ukončení určitého období vyznačujícího se svými specifickými charakteristikami a přechodu do období vyznačujícího se charakteristikami jinými. Pokud končí více cyklů, dochází také ke spolupůsobení těchto vlivů směřujících ke změnám a je velmi pravděpodobné, že se tudíž bude jednat o změny zásadního charakteru, které ovlivní významným způsobem život většiny, ne-li všech lidí a další vývoj na Zemi.

Je velmi pravděpodobné, že i vědci pracující pro „elity“ jsou velmi dobře seznámeni s teorií fraktálního uspořádání časoprostoru a také s ní pracují. Osobně jsem přesvědčen, že určitě využili možnosti nakrmit některý z obřích superpočítačů všemi dostupnými a pro velkou většinu lidí i nedostupnými údaji (možná i z velmi vzdálené historie) a zpracovat tak nejen poměrně přesnou časoprostorovou mapu minulosti, ale s využitím fraktálového programu i časoprostorovou mapu blízké i vzdálenější budoucnosti. Výsledkem sice není stanovení přesně časoprostorově vymezených konkrétních události, ale stanovení časoprostorových bodů, ve kterých lze očekávat události určitého charakteru a rozsahu.

Vzhledem k vývoji současné situace se zdá být velmi pravděpodobné, že lze v blízké budoucnosti očekávat časoprostorové body, které budou velmi významné pro vývoj lidstva a Země. Z toho plyne i dle mého názoru nepochybně cílená akcelerace aktivit a událostí všeho druhu a všech forem. Vše nasvědčuje tomu, že právě teď se hraje opravdu o hodně, ne-li o vše. Při jednoduché analýze současné situace ve světě (zejména v tak zvané západní civilizaci) lze vnímat některé jevy a události jako indicie pro předpoklad výrazného zlomu ve vývoji lidstva. Myslím, že k tomu stačí sledovat jen domácí scénu.

Většina čelních představitelů z politiky i byznysu se již ani nesnaží nějak zvlášť maskovat své pravé motivy a cíle a jejich mimikry a krycí programy jsou pro průměrně uvažujícího člověka lehce průhledné. Někteří vědí a někteří tuší, že již není čas a nakonec ani důvod pro nějaké zvlášť sofistikované zastírací manévry. Vše ubíhá velmi rychle a podstatné změny se blíží a tyto změny, ať už skončí jakkoliv, zahladí (učiní nepodstatnými) všechny stopy, které jednotliví lidé v historii zanechají. Buď globální elity vyhrají a pak nebude nikdo, kdo by mohl o jejich činech veřejně z jakéhokoliv hlediska pochybovat, anebo prohrají a pak pro většinu z nich nějaký bezcharakterní čin navíc bude hrát zanedbatelnou roli při posuzování jejich celkového působení.

Z mého zorného úhlu je jedním z dalších výrazných ukazatelů podstatných změn polarizace společnosti. Zjednodušeně řečeno – slušní se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími. Pro příklady není nutno chodit daleko. Stačí sledovat naší politickou scénu, i když i mezi běžnými lidmi je tento jev možno pozorovat (například ve stoupající agresivitě na silnicích).

Na následujících obrázcích je to graficky názorně vyjádřeno.

Na tomto obrázku je situace, která byla běžná po relativně dlouhou dobu. Osa x znázorňuje veličinu, kterou nazýváme slušnost. Vlevo od osy y stoupají hodnoty záporné (stupeň neslušnosti) a vpravo od osy y stupají hodnoty kladné (stupeň slušnosti). Pro jistotu uvádím, že vlevo a vpravo v tomto případě nemá žádnou souvislost s politickou orientací, ale vychází z obvyklého standardu znázorňování záporných a kladných čísel na ose x. Osa y znázorňuje počet lidí, kteří jsou na dané hodnotě slušnosti či neslušnosti.

Na tomto obrázku je situace, která je v dnešní době, či možná přesněji, kterým směrem se situace vyvíjí. Výrazně ubývá těch průměrně slušných a naopak přibývá slušných a neslušných. Dalším faktorem je zcela bezostyšné uvádění zjevných nepravd a nepokryté manipulace politiků a médií veřejným míněním. Válka je mír a lež je pravda. Příkladů je dost a myslím, že je zbytečné je zvláště uvádět. Jen si nemohu odpustit, abych neuvedl jednu hlášku redaktora Českého rozhlasu, která mně již přišla „do nebe volající“. K oslavám ročního výročí „Libyjské revoluce“ prohlásil (nejsem si jist zcela přesnou citací): „Libye dnes slaví roční výročí začátku revoluce a v celé Libyi panuje slavnostní atmosféra, která je velmi podobná atmosféře, která panovala u nás 17. Listopadu 1990.“

Rovněž příznačným se mi zdá systém řešení hospodářské krize neustálou tvorbou a pumpováním dluhových peněz do ekonomik za podmínek, kdy všichni zainteresování musí vědět, že to není řešení, ale jen pouhé prodlužování agonie tak, aby byl oddálen okamžitý totální kolaps. Podle německého ministra financí Wolfganga Schäubla neexistují žádné záruky, že nový balík pomoci pro Řecko bude fungovat. V podstatě se nikdo z čelných představitelů ani nesnaží naznačit systémové řešení a každému přemýšlejícímu člověku je jasné, že utahování opasků střední a nižší třídě evidentně systémovým řešením není.

Při pozorném sledování zahraničních a domácích událostí včetně jejich prezentace hlavními médii se nemohu zbavit dvou dojmů.

Za prvé - zdá se, že ve vrchních příčkách hierarchické pyramidy moci již nepanuje jednota, ale spíše spolu bojují dvě mocenské kliky.

Za druhé – cílem všech možných aktivit politiků a tajných služeb již není pouze získání trhů, přístupu k ropě, získání finančních prostředků, jiných mocenských či vojenských výhod, ale podstatou je vytváření chaosu a agresivní atmosféry za každou cenu, jakýmikoliv prostředky a na všech frontách. Opět si myslím, že lze tuto tendenci vystopovat i na domácí scéně, včetně umělého přiživování hlavními médii.

Příkladů by se našlo jistě více, ale není účelem tohoto článku jejich úplný výčet. Snad jen trochu mimo rámec uvedených příkladů stojí za zamyšlení téměř absolutní absence pozitivních vizí budoucnosti nejen v ekonomických a politických prognózách všeho druhu, ale i ve scifi filmech a literatuře.

Základním cílem článku je upozornění, že existuje mnoho indicií objektivního charakteru, které nasvědčují vysoké pravděpodobnosti podstatných změn v letošním roce a v důsledku toho i chápání motivace aktivit a činností příslušníků politických a ekonomických elit, včetně vykonavatelů jejich záměrů. Z toho důvodu je proto velmi důležité pozorně a opatrně zkoumat, kdo a jaké nám bude nabízet řešení z krizové situace, a to co považuji za neméně důležité, jakými prostředky. Obzvláště považuji za vhodné bedlivě zkoumat všechny návody na násilná revoluční řešení v čele s charismatickými vůdci spočívající hlavně v negaci současného stavu bez nabídky realizovatelných pozitivních změn, které by respektovaly existující podmínky. Otázka dnes nezní, zda budou podstatné změny, ale jaké budou a v čí prospěch.

Cesta k transformaci společnosti

12.03.2012

Kritických článků o stavu naší společnosti je mnoho, ale podstatně méně článků obsahuje i návrhy, jak stav změnit. Protože raději tvořím, než kritizuji, předkládám také jeden návrh. V první části článku jsem považoval za vhodné udělat krátký a jednoduchý přehled politicky aktivních subjektů u nás včetně jejich základních charakteristik.

Současná politicky aktivní část naší společnosti se dá rozdělit na několik fragmentů, skupin a podskupin. Upozorňuji, že následující dělení a „škatulkování“ je zjednodušené v souladu s účelem textu a jeho relativní krátkostí.

Nejznámějším a vzhledem k tomu i nejvíce medializovaným fragmentem jsou politické parlamentní strany, k nimž se dají přiřadit i nyní již neparlamentní strany – SZ a KDU-ČSL. Z vnějšího celkového pohledu na tyto strany se jedná o politické subjekty, jejichž (takřka) jediným cílem je boj o moc a peníze, i když hlásají něco jiného. Nutno ovšem u těchto stran rozlišovat mezi funkcionáři (stranickými i státní správy) všech úrovní, řadovými členy a voliči těchto stran.

První skupina ve spojení se šedými eminencemi ze sféry korporací a byznysu (podle některých informací i mafie) je naprosto jednoznačně zaměřená na získání moci a peněz. Zda se jedná pouze o spolupráci či o vztah nadřízenosti a podřízenosti a kdo koho vlastně řídí, ponechám na zralé úvaze každého čtenáře. Je však zřejmé, že zde existují jisté neformální skupiny (na všech úrovních snad s výjimkou malých obcí), které mají většinou velmi významný vliv na rozhodovací procesy státní správy.

Druhá skupina má ještě stále své vize o „správném“ uspořádání a fungování společnosti. Z jakýchsi důvodů, které jsou většinou málo pochopitelné pro členy ostatních parlamentních stran a ještě méně pro ostatní občany, si příslušníci této skupiny myslí či dokonce věří, že jejich strana má nejvíce předpokladů pro realizaci jejich vize.

Třetí skupina jsou voliči strany, kteří však zároveň nejsou členy ani první ani druhé skupiny. Ve většině případů stranu volí z toho důvodu, že mají pocit, že volba této strany je nejmenší zlo a hlasování pro některou z neparlamentních stran je přidání části svého hlasu všem parlamentním stranám včetně těch nejméně oblíbených či dokonce nenáviděných. Druhým fragmentem jsou neparlamentní politické strany a třetím fragmentem občanská hnutí, sdružení a aktivity. Vzhledem k tomu, že až na výjimky mají neparlamentní politické strany a občanské aktivity charakteristiku podobnou, budu se jim věnovat jako relativně jednotnému celku. Tyto dva fragmenty politické scény lze rovněž rozdělit do několika skupin.

První skupina, kterou představují zejména již existující (či vznikající) menší politické strany, jsou subjekty, které se svými zájmy a cíli nijak zvlášť neliší od parlamentních stran. Pravděpodobnost toho, že jejich chování jako celku i jejich jednotlivých členů by se po začlenění do parlamentu a obsazení funkcí nijak zvlášť nelišilo od chování existujících parlamentních stran, je poměrně vysoká. Zkušenosti se stranami TOP, SZ a VV jsou dostatečně přesvědčivé.

Druhou skupinu tvoří sdružení a aktivity, které mají zájem na změnách pozitivních pro většinu lidí, ale zároveň svým způsobem počítají, že by tyto jejich aktivity mohly být výtahem do odpovídajících funkcí. Část příslušníků této skupiny z toho důvodu, že v patřičné funkci by mohla realizovat své vize a část z toho důvodu, že by mohla realizovat své skrývané mocenské či finanční ambice.

Třetí skupinu tvoří aktivity, sdružení i jednotliví lidé, jejichž skutečným zájmem je transformace společnosti a někteří lidé z této skupiny jsou této myšlence opravdu oddáni tělem i duší. Tato skupina se rovněž dělí na dvě podskupiny.

První podskupina je přesvědčena o správnosti své vize, ale má obtíže (někdy až nepřekonatelné) s akceptací jiných vizí byť i částečnou. Přitom každému, kdo má alespoň nějaké informace z této oblasti, je zřejmé, že tyto vize jsou často obtížně kompatibilní a někdy až zcela rozporné. Pokud budou manažeři občanských aktivit uvažovat v duchu, že pouze jejich cesta je správná a ostatní to pod tíhou jejich argumentů musí pochopit, pak není šance na změnu.

Zásadním zájmem druhé podskupiny je transformace společnosti bez ohledu na osobní ambice jednotlivých členů, kteří jsou připraveni k nutným kompromisům a k hledání sjednocujících prvků.

Pro přehlednost přikládám jednoduchou tabulku

Politický subjekt

Osoby

Motiv

Preference

Politické strany

ODS, TOP, VV, CSSD, KSČM, SZ, KDU-ČSL

funkcionáři

boj o moc a peníze

členové

realizace vizí

voliči

volba nejmenšího zla

Neparlamentní politické strany

Občanské aktivity

funkcionáři

boj o moc a peníze

realizátoři změn

výtah k moci

realizace vlastních vizí

realizátoři změn

transformace společnosti

vlastní vize

sjednocení

Toto velmi zjednodušené schéma občanů alespoň nějakým způsobem politicky aktivních neposkytuje na první pohled (ale možná i na druhý) příliš radostný obraz. Skupina, která by měla největší předpoklady pro realizaci demokratizačního procesu a nastartování transformace společnosti, je mediálně nejméně známá a s vysokou pravděpodobností má k dispozici nejmenší finanční prostředky. Přesto má dle mého názoru reálnou šanci získat na svou stranu většinu občanů s relativně malými náklady ve srovnání s ostatními politickými subjekty. Dva největší problémy této skupiny se jmenují kompaktnost a informovanost.

Samotnou volbou jakékoliv parlamentní strany včetně KDU-ČSL a SZ je velmi malá pravděpodobnost pozitivních změn z hlediska většiny společnosti a dalo by se říci, že se limitně blíží nule. Naopak pravděpodobnost negativních změn pro běžné lidi je vysoká. Z toho lze učinit závěr, že jedinou nadějí na pozitivní změny pro lidi je volba neparlamentních politických subjektů (bez KDU-ČSL a SZ). Pokud budeme uvažovat o volbách na všech úrovních včetně měst a obcí, tak obecná platnost tohoto závěru klesá s velikostí volebního obvodu a na úrovni malých obcí možná zcela mizí.

Z mého úhlu pohledu je tu cesta, která by při příznivé shodě okolností a vnějších podmínek mohla vést k cíli, tj. ke změnám, které by nastartovaly transformaci společnosti. Touto cestou je (velmi zjednodušeně řečeno) koncentrace na vlastní proces nastartování transformace, na proces demokratizace společnosti a ne na konkrétní cíle transformace.

Ačkoliv to vypadá možná trochu nepochopitelně, tak se pokusím toto své stanovisko vysvětlit. Představy všech skupin a aktivit o tom, jak by měla vypadat společnost po transformaci a jakými cestami by k ní bylo možno dojít, se natolik různí, že bez nějakého výrazného zásahu zvenčí (mimo ČR), nevidím reálnou naději na jejich sblížení. Dosavadní zkušenosti v této oblasti jsou bohužel poměrně smutné.

Dle mého názoru je jedinou šancí (velmi rád bych se v této věci mýlil), aby došlo k všeobecné dohodě na formě demokratizačního procesu a vytvoření občanské společnosti. Stanovení konkrétních ekonomických a hospodářských nástrojů a opatření by bylo přenecháno na všech úrovních nově zvoleným zastupitelům a do funkce jmenovaným odborníkům. Stanovení přesných politických a ekonomických kroků, které by byly realizovány po vstupu do vlády, je v této velmi dynamické době stejně velmi problematické, protože odpověď na otázku, jak bude vypadat celková situace společnosti nejen u nás v roce 2013 či v roce 2014 je skutečně „ve hvězdách“.

V této souvislosti považuji za nutné upozornit na jeden jev. V poslední době se výrazně změnila taktika při potírání nepříjemných pravd, které se začaly objevovat a rozšiřovat mezi lidmi zejména díky internetu. V dřívějších dobách byla pravda tvrdě popírána a potírána, často i za cenu drastických opatření. V dnešní době již tento způsob není v civilizovaném světě dost dobře plně realizovatelný ani dostatečně účinný. Z toho důvodu bývá používána účinnější a nenápadnější metoda, která spočívá v uveřejňování velkého množství polopravd, ve kterém se pravda snadno ztratí a běžný člověk má velký problém se v tom množství informací orientovat a pravdu rozpoznat.

Dle mého názoru je tato metoda zatím poměrně úspěšně používána i při aktivizaci občanské společnosti (nejen u nás). Velké množství aktivit všeho možného druhu (některé právě za tímto účelem tvořené), které se nyní objevilo, natolik zatím rozděluje společnost tak, že pokud nedojde k jejich sjednocení, tak se veškeré úsilí rozplyne vniveč či dokonce část bude přesměrována nenápadně k jiným cílům. Tato taktika již byla úspěšně použita při zakládání množství malých opozičních (opozičních vůči parlamentním stranám) stran, které svojí neochotou spojit se, zapříčinily, že nemalé množství hlasů voličů ve volbách díky volebnímu systému připadlo velkým stranám. Částečně z toho důvodu, že se malé strany nedostaly do parlamentu a částečně z toho důvodu, že z obav o propadnutí hlasu i ve prospěch „nenáviděné“ politické strany volič dal svůj hlas straně, kterou považoval za nejmenší zlo.

Z výše uvedených důvodů považuji za jedno z nejdůležitějších hledisek pro rozpoznání, do které skupiny lze některou z občanských aktivit či politických stran zařadit, její potencionální ochotu spojit se s ostatními aktivitami i za cenu kompromisů a ustoupení od části svých představ.

Aby tento text nezůstal v půli či dokonce na začátku cesty, je zřejmě nutné uvést názor či návrh na to, co by mohlo být tím sjednocujícím prvkem, případně prvkem, jehož nepřijetí konkrétním politickým subjektem by bylo ukazatelem skutečných zájmů rozporných se zájmy většiny občanů. Ve zkrácené a obecné podobě jsem to již zmínil výše a jedná se o koncentraci na proces a ne na cíle.

Jako nejobecnější a svým způsobem nejvyšší (základní) cíl je dosažení co nejvyšší míry pocitu štěstí a spokojenosti podstatné většiny společnosti. Tento cíl se významně liší od současného stavu, kdy spokojenost pociťuje poměrně malá část společnosti a kdy cíle státu jsou stanovovány na základě zcela jiných hledisek, jako je výše hrubého národního produktu, státní rozpočet a výše jeho deficitu, nebo stupeň technologického rozvoje státu. Zařadil jsem jen oficiálně uváděné cíle, protože neoficiální cíle jednotlivých zájmových skupin bývají diametrálně odlišné.

Prostředkem k dosažení tohoto základního cíle je transformace společnosti. Jednotlivé kroky směřující k transformaci společnosti jsou opět jak z pohledu významnosti a obecnosti, tak i z pohledu časové posloupnosti jednotlivými cíli.

Pro tyto jednotlivé prostředky a cíle lišící se jak na horizontální ose, tak i na ose vertikální je vhodné či spíše nutné použít jednotnou formu. Touto jednotnou formou, která by mohla být přijatelná pro velkou většinu občanských aktivit, jejichž skutečným zájmem je dosažení základního cíle (spokojenosti většiny občanů), a která by byla zároveň sjednocujícím prvkem, by byla forma, která se dá vyjádřit třemi slovy: Transparentnost, Odpovědnost, Kontrola (zkratka TOK).

Transparentnost = transparentnost všech procesů spojených s transformací, správou státu a řízením firem s účastí státu a transparentnost všech osob účastných na těchto procesech.

Odpovědnost = odpovědnost nejen trestní a majetková dle platných zákonů, ale i politická a morální odpovědnost osob účastných na transformaci, správě státu a řízení firem s účastí státu. Na rozdíl od trestní a majetkové odpovědnosti, která předpokládá zavinění, by měla být odpovědnost politická a morální odpovědností za výsledek. Tato politická a morální odpovědnost za výsledek dnes v podstatě neexistuje.

Kontrola = kontrolní a zpětnovazební mechanismy zajišťující realizaci stanovených cílů a prostředků včetně transparentnosti a odpovědnosti.

Tyto tři prvky mají vzájemnou provázanost. Transparentnost výrazně usnadňuje fungování kontrolních mechanismů a zpětné vazby. Kvalitní fungování kontrolních a zpětnovazebních mechanismů umožňuje uplatňování odpovědnosti. Možnost uplatnění odpovědnosti vytváří tlak na transparentnost.

TOK je formou, která má své jednotlivé dílčí podoby ve všech fázích přípravy a realizace transformace společnosti.

Pro první fázi je nutno uvažovat pouze o krocích, které jsou v souladu se současně platnými zákony a existujícími mezinárodními vztahy se zohledněním všech existujících hospodářských, ekonomických, finančních i mocenských vztahů uvnitř i vně České republiky. Nelze přepokládat, že současný establishment (nejen český) se dobrovolně vzdá svého postavení politického i ekonomického a přistoupí na právní úpravy, které by toto jeho postavení omezovaly nebo ohrožovaly.

Omlouvám se autorům podobných petic, ale požadavek na odstoupení vlády a prezidenta a jmenování vlády odborníků (a předpokládám, že je míněno i morálních a moudrých) je představa mírně řečeno naivní. Za prvé – jaká je mocenská páka k jejich odstoupení? Přece nemůže nikdo myslet vážně, že tím je nespokojenost občanů, byť i vyjádřená v demonstracích. Za druhé – kdo vybere ty odborníky a kdo bude schvalovat nové vládě důvěru? Současný parlament?

Rovněž je třeba zejména v první fázi respektovat stav informovanosti a vědomí většiny občanů a tomu přizpůsobovat jednotlivé kroky – dílčí cíle a prostředky volené k jejich dosažení. Mnohé různými aktivitami dosud uvažované formy a cíle vycházejí z nereálných představ o převládajícím stavu informovanosti a úrovni vědomí občanů a případně dalších obyvatel této republiky.

Plná transparentnost jakožto základní prvek nutný pro získání rozhodujícího počtu občanů se musí projevit ve stanovení jednoznačných a zcela konkrétních kroků, tj. cílů a prostředků, které budou srozumitelné a pochopitelné pro většinu občanů, kteří budou mít zájem se aktivně účastnit transformace nebo ji podpořit. Jakékoliv obecné záměry byť sebevznosnější mají smysl jen v tom případě, že budou stanoveny zcela konkrétní kroky k jejich naplnění. U všech jednotlivých kroků by mělo být jasně patrné a případně vysvětlitelné, že jsou v souladu se základním cílem.

Výsledkem přípravné fáze transformace by mělo být zavedení skutečné demokracie s transparentností všech procesů, s kontrolními mechanismy a osobní odpovědností. Demokratická společnost skutečně (nejen de iure) rovnoprávných a plně informovaných občanů si po té již demokratickými procesy zvolí politické a ekonomické uspořádání včetně konkrétních právních úprav vnitřních a i vnějších vztahů a včetně konkrétních ekonomických a jiných opatření.

Existuje reálný předpoklad, že v relativně krátkém časovém horizontu dojde k podstatným změnám minimálně na úrovni Evropy, které je obtížné nyní předvídat a které budou významně měnit podmínky pro stanovení dalších kroků.

Uváděný návrh postupu je veden základní myšlenkou koncentrace na formální stránku procesu, na zvolené metody a formy a ne na konkrétní vize budoucnosti s výjimkou vize čistoty a demokratičnosti procesu.

Každému účastníkovi tohoto procesu musí být zřejmé, že za své vynaložené úsilí nemůže očekávat protislužbu v podobě jakýchkoliv politických výhod pro něj osobně nebo jeho skupinu. Každý účastník může být zvolen či jmenován do funkce ve státní správě pouze na základě svých odborných a lidských předpokladů pro výkon funkce.

Rozhodující boj se odehrává o vědomí většiny lidí. Základním bojištěm je svět informací, což jsou média. V současné době je jediné místo, kde občanské aktivity drtivě neprohrávají s establishmentem, a to je internet. Stále ještě občanské aktivity prohrávají i na internetu, ale již to není tak markantní. Z toho důvodů je informovanost běžného občana o skutečném stavu české politické a ekonomické situace (ale i ve světě) a jeho příčinách velmi malá, což je celkem logické, když všechna hlavní média jsou v rukách establishmentu. Informovanost občanů je základní a podstatnou podmínkou úspěšnosti procesu transformace. Běžný občan nebude vyhledávat informace, ale informace musí vyhledat jeho.

Neopominutelnou podmínkou transformačního procesu je důkladný kontrolní mechanismus při návrhu kandidátek na všech úrovních a přesně stanovená kritéria, která každý kandidát musí splňovat a jasně stanovená pravidla, která se zavazuje při své práci dodržovat a prosazovat.

Nekoncentrujme se na to, co nás rozděluje, ale na to, co nás spojuje.

Uměle stvořená astrální kvazibytost

18.04.2012

Tento text byl zpracován na základě informací pro zcela konkrétní případ a situaci a delší dobu jsem se rozmýšlel, zda jej uveřejnit. Po poradě s přáteli jsem se jej rozhodl uvolnit, protože mě přátelé přesvědčili, že by informace v něm uveřejněné mohly přispět k větší opatrnosti při zahrávání si s magií či pomoct některým lidem pochopit jejich některé životní problémy a jevy, se kterými se setkávají.

Předem upozorňuji, že následný text je nutně zjednodušením a proto i ne zcela přesným popisem a je potřeba k němu i takto přistupovat. Pro lepší pochopení je vhodná i znalost dalších informací týkajících se tématu. Jedná se o popis víceméně specifického případu a pouze o malou část z velmi širokého tématu týkajícího se magie a astrálních bytostí.

Rozdíl mezi astrální kvazibytostí (jako je například i egregor) a bytostí je ten, že kvazibytost je „pouze“ program a tudíž nemůže jednat jinak než v rámci algoritmu daného programu, zatímco „pravá“ bytost (s duší) je programem, který je zároveň sám svým spolutvůrcem. Pravá bytost má (minimálně relativně) svobodnou vůli.

Pokud srovnáme člověka a astrální kvazibytost, tak člověk se skládá z ega (fyzické tělo a mysl) a duše, zatímco astrální bytost sestává pouze z ega, tedy z mysli a astrálního těla. Je to jen ego, což je role ve hře, ale role, která musí být hrána přesně podle toho, jak je napsána. Není tu žádný prostor pro tvůrčí akt herce (ega). Naproti tomu člověk je ego a duše a duše do role a hry vnáší tvůrčí prvek. Má možnost tvořit v rámci své role, případně si i uvědomit svoji roli a změnit ji. Magickými postupy stvořená astrální kvazibytost je právě takovým programem, který se chová pouze v souladu s algoritmem programu.

Pokud takovouto kvazibytost tvoří skutečný mistr (magie), tvoří na základě poznání a mnoha zkušeností program, který je kvalitní a víceméně přesně v souladu se záměrem mistra.

Pokud program tvoří nezkušený člověk, program bývá nekvalitní a výsledkem může být, že funkce programu není zcela v souladu se záměrem svého tvůrce. Nelze zcela zapomínat ani na variantu, kdy je astrální bytost tvořena bez konkrétního záměru. Nejsou výjimkou astrální bytosti tvořené náhodou či jen „zkoušením“ magických postupů, zda fungují.

Mistr zároveň se stvořením astrální bytosti a aktivačního klíče (jakýsi virtuální šém) má připravený i deaktivační klíč, kterým může takto stvořenou astrální bytost deaktivovat, tak jako je možno vymazat program z počítače. Nezkušení netvoří deaktivační klíč, protože většinou ani netuší, že by něco takového měli mít připraveno. Jsou dokonce i tací, kteří netuší vůbec nic, když používají některé magické postupy, na které náhodně narazili.

Program vytvořený nezkušeným člověkem může být i dobrý a sloužit svému stvořiteli k určenému účelu. Pro účely tohoto textu pomíjím etičnost takovéhoto konání. Častějším případem však bývá vytvoření ne zcela kvalitního programu nebo programu, ve kterém není přesně stanoven a vymezen účel, popřípadě doba existence. V takovém případě může dojít k tomu, že takto nekvalitně či nepřesně stvořená astrální kvazibytost vykonává aktivity mimo záměr svého tvůrce. Dokonce mívá snahu ovládat svého stvořitele a často se jí to daří, protože stvořitel nemá v programu proti tomu připravené obranné mechanismy. Ovládání je relativně jednoduché a je většinou realizováno formou dodávání či odebírání určitého kvanta energie svému hostiteli (tvořiteli), a to tak, že pokud člověk uvažuje o řešení, které je v souladu se zájmem parazita, tak je energie dodávána a pokud řešení není v souladu, tak je energie odebírána. Takovýmto způsobem je člověk motivován ke konání v souladu se zájmem astrální bytosti. Základním zájmem bývá přísun energie, ale mohou to být i zájmy jiné.

Tyto astrální bytosti jsou udržovány při životě energií svého stvořitele, s výjimkou bytostí stvořených zkušeným mistrem, který bytost může naprogramovat tak, že je vyživována energií z jiného zdroje než je mistr (opět pomíjím etičnost takovéhoto postupu a případné karmické následky), a to většinou energii z jiných bytostí.

Takto „naprogramované“ astrální bytosti si většinou získávají energii ze spících lidí, kteří se v nevědomém či polovědomém stavu pohybují ve snu v astrálním světě, a jsou tak relativně snadnou obětí „energetických vysávačů“. Zkušenosti s těmito energetickými vysávači má nepochybně mnoho lidí, ale většinou bez uvědomění si příčiny a podstaty. Jedná se o sny, ve kterých se lidé dostávají do nepříjemných či hororových situací vytvářených astrálními bytostmi právě za účelem vysávání takto vzniklé energie, která je energetickou výživou těchto bytostí. Stvořená astrální bytost má plně vědomí sebe sama jako relativně autonomní bytosti a logicky má bytostný zájem na své existenci. Většinou to znamená, že má zájem i na co nejdelším přísunu energie od svého stvořitele a tím i na jeho dlouhé existenci. Chápe svoji omezenou dobu existence svázanou s životem svého tvůrce a snaží se konat tak, aby svůj život co nejvíce prodloužila.

Tyto astrální bytosti mají napojení na část informačního pole, a tak znají některé formy prodloužení své existence. Jedním z nich je uzavření speciální smlouvy se svým stvořitelem. Předmětem této smlouvy je energetické přispění astrální bytosti k realizaci některého z cílů (zájmů, tužeb) člověka jako je například získání peněz, moci, poznání, partnera či realizaci některého ze svých cílů. Jedná o formu jakési úvěrové smlouvy, kde však předmětem plnění nejsou peníze, ale energie. Zjednodušeně řečeno astrální bytost vynaloží ke stanovenému účelu větší množství energie, které potom člověk postupně splácí včetně úroku vrácením této energie. Zvláštní vlastností astrálních kvazibytostí je to, že mezi její schopnosti patří jedna speciální, a to je schopnost ovlivňovat nejen astrální, ale i 3D hmotnou realitu. Právě tato vlastnost je ve velké většině případů důvodem k záměrnému stvoření těchto bytostí. Astrální bytost se svým působením (celkem pochopitelně) snaží vytvořit takové situace, kdy člověk má velký zájem na realizaci svého cíle. Dost často je však astrální bytost stvořena přímo k realizaci cíle svého stvořitele. Někdy se nepodaří splatit (těch důvodů bývá více, ale nejčastěji se jedná o velké množství energie) energetický úvěr v životě, během kterého došlo k uzavření smlouvy. Tento případ je relativně častý a bývá v souladu se záměry astrálních bytostí. Eventuálně k tomu přispívají další nové smlouvy a úvěry, které jsou uzavírány i s ohledem na úspěšnou realizaci předchozího cíle či cílů. Když energetický úvěr není splacen v jednom životě, musí být splácen v následujících inkarnacích. Tím se prodlužuje i existence stvořených astrálních bytostí, což je ostatně důvod takovéhoto jejich konání.

Smlouva (obecně nejznámějším příkladem je Faust) se neuzavírá písemně ani se nepodepisuje vlastní krví a ani protihodnotou není ztráta vlastní duše. Smlouva je „zaznamenávána“ do informačního pole a zavazující se bytost „podepisuje“ smlouvu takovým způsobem, že provede ke smlouvě v informačním poli vibrační otisk. Každá bytost má naprosto specifické vibrace nezaměnitelné s vibracemi kterékoliv jiné bytosti a vibrační otisk může provést pouze nositel této vibrace a nikdo jiný. Proto platí u takovéto smlouvy nevyvratitelná domněnka pravosti podpisu a svobodného projevu vůle a souhlasu se smlouvou a jejím obsahem.

Podle tohoto vibračního otisku jsou astrální bytosti schopny identifikovat účastníka smlouvy i v nové inkarnaci a nemusí se jednat pouze o inkarnaci následující po životě, ve kterém byla smlouva uzavřena. Po vyhledání v nové inkarnaci pak astrální bytosti čerpají dlužnou jistinu a někdy i s úroky ve formě energie.

Ve většině takovýchto případů si však člověk-stvořitel v této nové inkarnaci není vědom inkarnace předchozí a uzavřené smlouvy, a proto nechápe důvody odčerpávání energie. Většinou si také ani neuvědomuje odčerpávání energie, ale pouze energetickou nedostatečnost a z toho plynoucí důsledky, jako je například nutnost velké potřeby získávání energie zejména z potravy, ale někdy i z živých bytostí. Tito lidé pak často tloustnou vzhledem k příjmu většího množství potravy než by normálně potřebovali v důsledku toho, že z potravy získávají relativně málo vitální energie, která však je energií odčerpávanou astrální bytostí. Při příjmu nadměrného množství „kalorické“ energie z potravin je energie ukládána ve formě tuku. Důsledky nedostatku vitální energie se také projevují formou chorob, depresí, negativních emocí.

Nedostatek energie vzhledem ke splácení úvěru někdy vede k uzavírání nové smlouvy o úvěru, zejména když člověk netuší, co je skutečnou příčinou nedostatku jeho energie.

Existuje několik možností řešení této situace:

1. Jednorázové splacení úvěru, které se dá realizovat tak, že se sejde skupina energeticky silných lidí a při společné meditaci pošlou astrální bytosti velké množství energie, které je srovnatelné s energetickým dluhem. Tím dochází ke splacení smlouvy a astrální bytost pak většinou zaniká pro nedostatek energie, kterou již nedostává od svého tvůrce.

2. Další možností je, že skutečný mistr v oboru magie stvoří deaktivační klíč a astrální bytost je pomocí tohoto klíče deaktivována.

3. Poměrně velmi obtížnou variantou řešení je změna identity, tj. cílená změna kvality vibrací (duše), takže pak neexistuje dlužník a astrální bytost opět zaniká z nedostatku energie. Pro běžného člověka je tato cesta v podstatě nerealizovatelná.

4. Také existuje možnost dlouhodobého z duchovního pohledu kvalitního života zaměřeného na zvyšování frekvence vlastních vibrací a vibrací ostatních bytostí. Jakousi odměnu za toto působení je dar velké dávky energie nadpozemských bytostí, které tak splatí za člověka energetický úvěr.

Vzájemný vztah vědomí lidí a společenského systému

03.05.2012

Tento článek volně navazuje na článek „Cesta k transformaci společnosti“ a je do určité míry i reakcí na diskuzi k němu.

Mimo téma dalšího textu mně to nedá, abych nezareagoval na jeden diskuzní příspěvek (který i v dalších příspěvcích našel určitou podporu), ve kterém bylo konstatováno, že v článku je zbytečně mnoho slov, když by stačilo ocitovat Desatero. Desateru jsem už poměrně dávno věnoval samostatný článek, a proto se nebudu jím příliš zabývat. Jen bych rád upozornil, že lidstvu je Desatero podle některých odborníků známo přibližně 3 500 let a ze znalostí historie nevyplývá, že by se to nějak zvlášť kladně projevovalo na lidstvu a jeho činech. V jedné ruce s Biblí a v druhé s mečem (v dnešní moderní době samopalem) je propagace Desatera obzvláště účinná.

Dokonce pokud vezmeme Bibli za určitý doklad o historických skutečnostech, tak Mojžíš po té, co svému lidu přinesl Desatero, nechal bez milosti povraždit pětinu až třetinu svého lidu a po té na cestě do země zaslíbené a následně i v ní jeho lid pozabíjel (údajně na příkaz Boha) vše živé, co jim přišlo do cesty včetně žen a dětí. Možná, že v první verzi Desatera (1.0) Bůh pozapomněl u základního přikázání na předponu „Ne“. Přestože se mi zdá, že téměř v každém článku nezapomenu upozorňovat, že pro jakýkoli systém je důležitý stav vědomí lidí, kteří jsou součástí tohoto systému, objevili se v diskuzi připomínky tohoto druhu. Bohužel většinou takovéto příspěvky ve svém důsledku vyznívají poměrně pesimisticky, protože o současném stavu vědomí většiny lidí této společnosti si nelze dělat přílišné iluze. To by naznačovalo, že se vlastně nedá nic dělat.

Co by nás tedy mělo za předpokladu takového stavu v relativně blízké budoucnosti čekat? Jaké existují možnosti? Pokusím se některé varianty pojmenovat.

1. Pozvolná cesta do NWO, kam vše zdánlivě úspěšně míří a dle názorů mnoha „skeptiků“ již nezbývá mnoho naděje, pokud vyloučíme méně pravděpodobné varianty jistých nepozemských či nadpozemských vlivů typu zásahu mimozemšťanů, Krista či jiné nadpřirozené bytosti, nebo speciálních energií proudících na Zemi z kosmu a měnících vědomí lidí.

2. Nesametové revoluce s mimořádnými následky a chaosem končící tak, jako mnohokráte v dějinách některou z forem totalitních systémů a koncový stav by se rovněž mohl silně podobat nebo být totožný s NWO.

Předpokládejme, že i přes současný stav vědomí si většina lidí ani jednu z těchto variant nepřeje, i když některou z prvních fází ve formě nesametové revoluce by někteří (obávám se, že zřejmě většina) určitě rádi přivítali. Existuje nějaká jiná možnost? Jako neutuchající optimista si myslím, že existuje.

Přestože mám pocit, že jsem dostatečně zdůrazňoval, že to, co navrhuji, není nový systém, ale možná cesta či forma přechodu k systému, který si lidé vyberou, a bude odpovídat stavu jejich vědomí, námitky se týkaly nevyhovujícího stavu vědomí lidí. V tomto okamžiku se dostávám ke kritickému bodu celého možného procesu změny, který poněkud připomíná problém, co bylo dříve, zda slepice nebo vajíčko a který je významně ovlivněn dvěma fenomény.

- současný stav vědomí lidí neumožňuje zavedení lepšího systému

- současný systém neumožňuje (dalo by se říct, že naopak cíleně zabraňuje) posun vědomí lidí na vyšší úroveň.

Dle mého názoru přesto existuje řešení a tím je dlouhodobé vzájemné působení, ovlivňování a vývoj stavu vědomí lidí a systému.

Za prvé jsem přesvědčen, že není pravdivé tvrzení, že vědomí lidí se nemění. Poměrně dost lidí na sobě cíleně pracuje a dostává své vědomí na vyšší úroveň a díky tomu je schopno se uvolňovat z matrixu konzumně tržní společnosti. Tito lidé vstřebávají dostatečné množství informací z ne-mainstreamových médií, jsou schopni si dostatečně analyzovat informace (a desinformace) z mainstreamových médií a dokonce působit i na ostatní lidi.

Na druhé straně však nelze nevidět, že v rámci polarizace společnosti dochází u části lidí i k procesu zcela opačnému, tj. ž vědomí některých lidí se mění k horšímu. To je momentálně stále viditelnější i vzhledem k tomu, že tito lidé ztrácejí své mimikry, přestávají se namáhat s přetvářkou a usilovným maskováním svých skutečných cílů. Pro všechny ty, kteří alespoň zběžně sledují současnou politickou situaci nejen u nás, je zbytečné to nějak zvláště dokladovat a na toto téma je napsáno mnoho článků.

Zdaleka ne všichni novináři jsou nadšeni z toho, co musí šířit do éteru a mnozí čekají jen na vhodný okamžik, aby konečně začali informovat o tom, o čem si myslí, že je pravda a že je potřeba, aby se lidé dozvěděli. Nemyslím, že je potřeba velkých změn, aby došlo k takovémuto uvolnění informací. Dopad by byl ohromný, zejména pokud by k takovéto změně ve světě informací došlo i mimo rámec České republiky. V této souvislosti se trochu obávám, že podle dosavadní historie se nedá příliš předpokládat, že bychom výjimečně dosáhli prvenství zrovna v této oblasti.

Uvolnění pravdivých informací zejména v hlavním médiu ovlivňujícím nejvíce lidí, tj. v televizi, by mělo následně velký vliv na stav vědomí většiny lidí a tato pozitivní změna vědomí lidí by opět umožnila nastavení systému na vyšší úroveň. Nepředpokládám, že by se mělo jednat (zejména v prvních fázích) o velké kvalitativní skoky.

Vzájemným působením systému a vědomí lidí bychom mohli směřovat k vyšším systémům a vyšším stavům vědomí.

Pokud se ohlédneme zpětně, tak vlastně takovýmto cíleně ovlivňovaným vzájemným působením vědomí a systému jsme se po sestupné spirále dostali až do bodu, ve kterém se momentálně nalézáme, a který se stal již téměř neúnosným pro velkou většinu zúčastněných, ať „vidoucích“ či „nevidoucích“.

Přestože tok informací zásadně odlišných od informací mainstreamových médií se v současné době vyskytuje v podstatě jen na alternativních internetových stránkách, přece jen se objevují již výrazně kritické názory známých osobností i jinde, i když většinou spojené s požadavky na nepříliš výrazné změny systému, které by se daly zjednodušeně formulovat třemi slovy – nekrást, netunelovat, nekorumpovat. Nutno říct, že realizace těchto tří bodů by byla i tak velký pokrok, ale nejednalo by se o komplexní systémové řešení a je otázkou, jak dlouhou dobu by trvala účinnost těchto jednorázových kroků bez komplexního řešení. Nepochybuji, že se jedná o proces dlouhodobý a nelehký, provázený mnoha krizemi, obtížemi a utrpením často nevinných lidí, jak to v takovýchto případech bývá a bohužel provázený i únikem mnoha odpovědných a vinných před spravedlností.

Z určitého zorného úhlu by se dal proces očisty společnosti vnímat jako proces zbavování se organismů parazitujících na společnosti a většině lidí. Pojem parazitující organismus jsem použil, protože se jedná nejen o jednotlivé lidi, ale i o složitější struktury z lidí se skládající. Pro proces odstraňování parazitů se dá použít podobenství s léčením hostitele (což může být nejen člověk, ale i živočich či rostlina), který je napaden a oslabován parazity. Součástí léčebného procesu bývá postup, kdy se vytváří prostředí, které je nepřátelské pro život parazitů obecně či parazita zcela konkrétního, k čemuž se používají látky, které jsou jedovaté nejen pro parazity, ale do určité míry i pro organismus parazity napadený.

Takovýmto prostředím nepřátelským pro život společenského parazita je naprostá transparentnost všech procesů při řízení státní správy, osobní odpovědnost za výsledek všech vedoucích pracovníků státní správy a důkladné kontrolní mechanismy, což však může být do jisté míry otravné pro všechny zúčastněné.

Podle mého názoru existují v současné době v naší společnosti dvě rozporné až protichůdné tendence.

1. Lidé (většina) už jsou dost naštvaní, aby jednoznačně chtěli změnu, ale ještě nejsou natolik naštvaní a nejsou na tom natolik špatně, aby pro změnu byli ochotni něco podstatného udělat.

2. Až nastane taková situace, kdy lidé budou ochotni pro změnu něco podstatného udělat, bude zřejmě již pozdě začít tyto lidi organizovat, protože už budou připraveny organizace, struktury a charismatičtí vůdci, jejichž cílem bude svést „revoluční nadšení“ a touhu lidí po změně „správným směrem“, který však velmi pravděpodobně nebude ve svých cílech a důsledcích směrem, který by si představovala většina lidí.

V současné době existuje již tolik aktivit a iniciativ, ve kterých se nevyzná už téměř nikdo a už vůbec ne prostý občan, což je nepochybně i cílem některých z nich. Některé z těchto aktivit a hnutí vypadají podezřele na první pohled i pro běžného občana. Do určité míry tuto nepříznivou situaci vylepšuje fenomén, který jsem uvedl již v předchozím textu, tj. zhoršující se schopnost některých lidí (zejména politiků) dostatečně zdařile se přetvařovat a maskovat své skutečné zájmy.

Jedině spojené úsilí všech aktivit, jejichž skutečný zájem je shodný se zájmem většiny lidí, má naději na úspěch.

V této souvislosti je vhodné upozornit, že existuje dle mého názoru ne zcela nereálná varianta, že je současná vládnoucí politická garnitura (míněna nejen ODS a TOP) určena k odepsání a je připravena zcela nová nezkompromitovaná garnitura, která by však měla jednat opět podle not globálních hráčů.

Mnohé tomu nasvědčuje – například současné mediální hrátky s odhalováním korupce a odkláněním státních financí a majetku, převod veškerého veřejně známého majetku „nejlepšího ministra financí“ na příbuzné apod. Odhaduji, že někteří z nich to již tuší a připravují si ústup, ale většina ne a ti se perou či slouží ještě ze všech sil.

Zřejmě se blíží doba, kdy přichází čas činů. Je na každém z nás, abychom se poučili z našich dějin a chyby již neopakovali. 

Harmonie zdánlivě rozporných protikladů

19.05.2012

Tak jako vše v Teoversu je i lidská bytost polaritní. Ve své komplexnosti zahrnuje i protiklady vnímané z různých úrovní poznání. Tyto protiklady se jeví z pohledu určité úrovně poznání jako rozporné, ale rozporné jsou jen zdánlivě a z vyšší úrovně poznání se jako rozporné nejeví. Sjednocujícím faktorem je právě jeden ze základních principů Teoversa – princip polarity, který poskytuje pochopení existence zdánlivě rozporných protikladů v jakékoliv entitě.

Vzhledem k tomu, že každá lidská bytost obsahuje protikladné stránky (jevící se z určitého úhlu pohledu například jako světlé a temné), je možné považovat dosažení harmonie zdánlivě rozporných protikladů za jeden z cílů snažení o duchovní vývoj. Mnoho lidí věnuje téměř veškeré své úsilí „cestě za světlem“ a častokrát jdou za svým cílem tak urputně, že nepostřehnou, že se snaží vypořádat se svými temnými stránkami jejich vytěsněním z vědomí. Jedná se však pouze o potlačení do podvědomí, protože temné stránky jsou imanentní součástí jejich komplexní bytosti. Takto nezpracované temné stránky pak vyplavou na povrch v krizových, stresových situacích, často k velkému překvapení, jak domněle již osvícené a probuzené bytosti, tak i jejího okolí.

Většina skutečně hledajících dojde v určité fázi svého vývoje k tomu, že začne poměrně usilovně a poctivě zkoumat své nitro ve snaze objevit a pochopit všechny své temné stránky (přesněji řečeno ty, které za temné sám považuje) a plně si uvědomovat jejich existenci. Jedině při jejich plném uvědomění je pak bytost schopna své temné stránky ovládnout a v další fázi vývoje dosáhnout jejich zharmonizování se svými stránkami světlými. Pro tento proces je vhodné bytostné ponoření do ticha vlastního nitra.

Harmonická bytost pak má harmonizující vliv i na své okolí a samozřejmě má i porozumění pro temné stránky ostatních bytostí. Bylo by však značně nepřesné redukovat protiklady pouze na takzvaně světlé a temné. Nejznámějším a zřejmě nejnázornějším příkladem jiných protikladů (včetně grafického znázornění) je polarita jin a jang a její harmonie. Za další příklad takovýchto protikladů a v ideálním případě i jejich harmonie považuji následující dle mého názoru velmi zajímavý pohled na celistvost lidské bytosti.

Existují dva zdánlivě protikladné pohledy na postavení lidské bytosti v Teoversu. Jako lidské bytosti můžeme sebe vnímat jako nepatrné částečky nekonečného vesmíru, a to jak svým významem, tak svou velikostí. Zároveň se však můžeme vnímat jako božské bytosti a každá božská bytost je sama o sobě vesmírem nekonečným všemi směry a ve všech parametrech. Dosáhnout (či dosahovat) stavu vnitřní harmonie těchto dvou zdánlivě rozporných protikladů není jednoduché.

V podstatě se současně jedná o harmonii pokory (před nekonečností Teoversa) a sebevědomí (vědomí si sebe jako božské bytosti). Mnoho lidí je schopno ve výše uvedeném smyslu plně procítit pokoru, ale již jen někteří sebevědomí. Jen opravdu relativně málo lidí je schopno se ocitnout alespoň někdy ve stavu harmonie těchto dvou zdánlivých protikladů.

S tím souvisí komplexní poznání sebe sama. Je vhodné nejdříve poznat vše, co je já, tak že se podívám hluboko do svého nitra. Po té může člověk poznávat vše, co je nejá a podívat se široko kolem sebe. Nedoporučuji pořadí obracet. Poznat vše, co není já, je velmi dlouhý v podstatě nekonečný proces, takže v případě, že začneme s poznáváním všeho, co není já, může se nám stát (a také se to často děje), že se k poznání sebe sama nedostaneme. Samozřejmě, že v běžném životě tyto procesy poznávání probíhají většinou paralelně a jedná se spíše o zvýšenou koncentraci na jednu z forem poznávání.

Mnoho lidí má problém poznat sebe sama, protože má neustále tendenci nežít vlastní život (nekoncentrovat se na vlastní život). Nespokojeni s vlastním životem se utíkají k příběhům druhých a jsou těmito příběhy fascinováni a zapomínají plně žít svůj život. Ocituji zde větu ze života, která se mi v této souvislosti zalíbila: „Žij si svůj vlastní život! Nedívej se stále přes plot! Ledacos zajímavého se dá zažít i na vlastním dvorečku.“

Není výjimečné, že tělo a vědomí jsou považovány za svým způsobem rozporné protiklady. V souvislosti se současnou situací na Zemi je důležité věnovat i náležitou pozornost harmonii těla a vědomí. Energie dopadající dnes na Zemi (případně další vlivy) působí na zvyšování frekvence vibrací bytostí Země. Vzhledem k tomu, že vědomí je „nehmotná substance“, je těmito energiemi ovlivňováno rychleji a silněji než tělo, což má za následek disharmonii. Proto je vhodné pracovat na harmonizaci těla a vědomí, případně na vědomém (mentálním) zvyšování frekvence vibrací těla, což bývá opomíjeno či podceňováno jako často vše, co je považováno za hmotné či tělesné.

V této souvislosti jsem dostal informaci, která se mně zdá zajímavá, a která by mohla vysvětlovat, proč vysoké duchovní bytosti (guruové) často umírají na rakovinu. U těchto bytostí existuje běžně velký rozpor (ve frekvenci vibrací) mezi tělem a duší, která se inkarnovala a ony často nepovažují za důležité a podstatné v jejich životě věnovat tělu potřebnou péči. Je to dáno tím, že na Zemi nebývá k dispozici dostatek kvalitních vysokofrekvenčních těl daných genetikou rodičů. Příliš vysoká frekvence duše pak může mít nepříznivý (disharmonický) vliv na jednotlivé buňky těla, které tím ztrácí „správnou“ genetickou informaci a dochází k jejich mutaci a zhoubnému bujení. Každý člověk sám o sobě je kompletním vesmírem skládajícím se z biliard bytostí a není žádná objektivní (absolutní) jednotka velikosti či významu (pro Teoversum) jakékoliv bytosti. Existují pouze relativní jednotky, tj. jednotky vztažené k jiným jednotkám. Zároveň je potřeba si uvědomit, že neexistují ostré hranice mezi jednotlivými bytostmi, vše je jedno vědomí. Lze si to představit jako online počítačovou hru, kde každý avatar je sice specifická „bytost“, ale v počítači není přesně určené místo, které v něm zaujímá.

Naše role (ega), které zde hrajeme, se dají přirovnat k programu a my pokud se chceme změnit, potřebujeme přepsat program. Abychom však mohli přepsat tento program, změnit svou roli v tomto „dramatu“, nemůžeme se pohybovat v režimu vědomí ego-mysl, protože program sám sebe nemůže přepsat, program může přepsat jen jeho tvůrce. To znamená, že pokud se chceme přeprogramovat, změnit naši roli, musíme být v režimu vědomí já (duše).

Toto je velmi důležitá informace, protože je pravděpodobné, že příčinou neúspěchu mnoha lidí, kteří se chtějí změnit a různými mentálními technikami se snaží přeprogramovat (a stále všude čtou a slyší, že to jde a záleží jen na nich), je pravděpodobně skutečnost, že se o změnu programu pokouší v režimu ego-mysl a nejsou v režimu vědomí já.

Není jednoduché se dostat do režimu vědomí já a je nutno se tomu učit. Není to jen otázka toho, nebýt ztotožněn se svým egem. Je rozdíl mezi tím, že si uvědomuji, že nejsem egem a tím, že mám v tom konkrétním přítomném okamžiku plné vědomí já.

Zdánlivě rozporné protiklady se vyskytují i v úrovních, kde bychom je tolik neočekávali a pro jejich odůvodnění jsou pak hledána různá (někdy až hrůzná) vysvětlení. Zejména se to týká těch tak oblíbených světlých a temných sil. Je zajímavé, kolik různých náboženství, mýtů a dalších i tzv. alternativních (channelingových) zdrojů mluví o vzpouře proti stvořiteli a vzbouřenci se vždy stávají temnými silami. Pokud se pohybujeme na úrovni stvoření vesmíru a tudíž i na úrovni stvořitele vesmíru, nemusí to být vždy tak jednoznačné. Vše v Teoversu je polaritní, takže se dá předpokládat, že i stvořitel vesmíru má své „temné stránky“ (přesněji řečeno za temné označené z pohledu jiného subjektu). Ještě, že nepíšu v Irsku, protože tam bych mohl podle protirouhačského zákonu obdržet pokutu až 25 tisíc EUR. Tyto „temné stránky se u něj mohou projevit při tvorbě jeho vesmíru, takže za těchto podmínek stvořený vesmír není světlý, ale světlo-temný. Do této kategorie patří s největší pravděpodobností i náš Vesmír.

Vzpouru proti takovémuto „temnému“ stvořiteli pak mohou vést jemu podřízení programátoři, kteří mu pomáhali vesmír tvořit a můžeme je nazývat třeba archanděly, případně dalšími názvy, které jim dávají různé mýty a legendy či náboženství. Vzpouru proti nejvyššímu (bohu, stvořiteli) obsahují v nějaké podobě snad všechny mýty a báje, takže to nepochybně odráží nějaké skutečné události, i když to mohou být události odehrávající se na nižších (i podstatně) úrovních než je úroveň stvořitele. Vzpoura pak může mít příčinu v nepochopení harmonie světla a temna ve vesmíru, případně může být motivována snahou o dosažení této harmonie, pokud temná stránka přesáhla únosnou mez dle hodnocení vzbouřenců. Současným předpokládaným změnám na Zemi pravděpodobně odpovídá ta druhá varianta.

Z jiného pohledu je možno se podívat na stvoření, které obsahuje i temné síly ve smyslu podobenství s počítačovými hrami. Představte si hru, kde by všichni byli hodní, šlechetní a dobří, ale také by se v ní v podstatě nic nedělo. Kdo by měl o takovou hru zájem? Pravděpodobně by nebavila ani samotného stvořitele, a proto do svých her logicky stvořitelé zakomponovávají i protiklady, které však ve svém komplexu tvoří harmonický celek.

Lze chápat, že stvořitelé vesmíru nás přesahují svými schopnostmi, inteligencí a možnostmi pro nás až neuvěřitelně jak kvantitativně tak i kvalitativně. Na druhé straně stvoření harmonického vesmíru nemusí být jednoduchým úkolem ani pro jeho stvořitele a proč si tedy nenechat otevřenou možnost, že se může vloudit chybička. To, co je malou chybičkou na úrovni vesmíru a jeho stvořitele, se však může jevit na naší lokální úrovni jako obludná nespravedlnost. V komplexu celého Teoversa se však vše harmonicky vyrovnává.

Na závěr jsem si dovolil „moudro“, jenž nemá platnost jen v souvislostí s myšlenkami uvedenými v tomto článku a má svůj podstatný význam vždy a zejména v dnešní době.

Není důležité věřit či dokonce vědět, důležité je konat.

Je příčinou problémů soudobé společnosti společenský systém nebo způsob vládnutí?

28.05.2012

Používání slov socialismus, komunismus a kapitalismus včetně jejich srovnávání a dávání do protikladu je postiženo (eufemisticky řečeno) nepřesnostmi, a to jak v diskuzních příspěvcích, tak i v článcích.

Problém tkví v tom, co si kdo pod pojmem socialismus, komunismus a kapitalismus představuje a v jakém kontextu jej používá.

Pro srozumitelnost uvádím vývoj společenského zřízení na území ČR od dob vlád českých knížat a králů tak, jak je obvykle uváděn. Feudalismus, kapitalismus, socialismus, kapitalismus, korporativismus. Následovat bude, když to dobře dopadne „kooperativismus“, a když ne tak opět něco na způsob feudalismu (v lepším případě s lidskou tváří).

Mnohá nedorozumění v diskuzích a článcích vyházejí z nevhodných definic kapitalismu či socialismu a případně jejího nesprávného či účelového výkladu. Stačí se podívat do Wikipedie:

Kapitalismus je ekonomický systém, v němž jsou výrobní prostředky v soukromém vlastnictví a provozovány za účelem dosažení zisku. Jinde je definice ještě doplňována o podmínku volného trhu.

Socialismus je v užším slova smyslu ideologie, která klade hlavní důraz na solidaritu a která věří, že by ekonomika i další odvětví společnosti měly být do značné míry centrálně řízeny.

Komunismus je především politická ideologie, hlásající a požadující společné vlastnictví a odmítající třídní rozdíly mezi lidmi.

Nepovažuji za nutné to více komentovat. Je zajímavé, jak například i ve Wikipedii jsou obsaženy (hodně mírně řečeno) nepřesnosti (pokud se nejedná o záměrné manipulace a desinformace), které pak jsou přebírány širokou veřejností. Kapitalismus je označován za ekonomický systém na rozdíl od socialismu, který není již společenským zřízením, ale ideologií a komunismus dokonce politickou ideologií.

Vzhledem k tomu, že mě definice ve Wikipedii příliš neuspokojily, pokusil jsem se ve zjednodušené formě napravit jejich zjevnou nekompatibilitu.

Kapitalismus je společenský systém, v němž jsou výrobní prostředky především v soukromém vlastnictví a jsou provozovány na základě volného trhu za účelem dosažení zisku.

Socialismus - je společenský systém, v němž jsou výrobní prostředky především ve společenském vlastnictví a provozovány na základě zásady “Každý podle svých schopností, každému podle jeho zásluh“.

Komunismus - je společenský systém, v němž jsou výrobní prostředky ve společenském vlastnictví a provozovány na základě zásady “Každý podle svých schopností, každému podle jeho potřeb“.

Mnozí operují tím, že tu nemáme kapitalismus (což nezní logicky v souvislosti s výše uvedenými definicemi), případně ten správný kapitalismus (s volným trhem či lidskou tváří), na což je možno zcela korektně odpovědět, že tu rovněž byl jen reálný socialismus a ne ten správný socialismus (s lidskou tváří).

To, co reálný socialismus a reálný kapitalismus spojuje a zároveň odlišuje od „ideálního“ socialismu a „ideálního“ kapitalismu je způsob výkonu státní a ekonomické moci – jinými slovy způsob vládnutí, jehož součástí je způsob rozdělování vytvořené užitné hodnoty.

Reálný kapitalismus i reálný socialismus mají společné hierarchické uspořádání společnosti, což má za následek, že moc a majetek jsou získávány a ovládány dle místa v hierarchii a ne dle přínosu pro společnost (dle vytvořené užitné hodnoty).

To, co odlišuje socialismus od kapitalismu je vztah k výrobním prostředkům. Pokud se však zamyslíme nad současnou nespokojeností velké většiny občanů se současným systémem, tak primárně nespočívá v nespokojenosti s formou vlastnictví výrobních prostředků, ale se způsobem vládnutí a způsobem rozdělování vytvořené užitné hodnoty. Troufám si však tvrdit, že obdobný názor platil (minimálně u nás) i v dobách reálného socialismu.

Z toho vyplývá logická otázka. Je chyba v druhu společenského zřízení nebo ve způsobu vládnutí a způsobu rozdělování vytvořené užitné hodnoty? Odpověď není zcela jednoznačná, ale myslím, že v ČR máme ve srovnání s mnoha jinými zeměmi možná ty nejlepší podmínky pro hodnocení a pro zvolení druhé varianty jako odpovědi na uvedenou otázku. Pokud jsme si takto zodpověděli otázku příčin problémů soudobé společnosti, a když jdeme více do hloubky, tak můžeme konstatovat, že za způsob vládnutí odpovídá vládnoucí vrstva. Když jdeme ještě více pod povrch, tak prvotní příčinou je způsob, jakým se vládnoucí vrstva utváří, tj. způsob, jakým se někteří lidé dostávají k politické a v neposlední řadě i ekonomické moci (případně, jak si ji udržují). Proces tvorby moci je rozhodující a určuje, kdo a do určité míry i jak bude politicky i ekonomicky vládnout. Dosavadní zkušenosti ze socialismu i kapitalismu nejen u nás nejsou příliš dobré. Z tohoto (dle mého názoru správného) předpokladu plyne, že pokud chceme něco změnit, je nutné se soustředit na tento neuralgický bod.

Pouze koncentrace na to, jak a kteří lidé se dostávají k politické a ekonomické moci a modifikace a optimalizace tohoto procesu (tak, aby fungoval ve prospěch většiny) může přinést dlouhodobou změnu k lepšímu jak v materiální tak i duchovní oblasti. Tato modifikace by měla být alfou a omegou současného dění, protože bez ní sebesofistikovanější návrhy na ekonomické reformy a sociální modely nejsou z dlouhodobého hlediska to nejpodstatnější, a to z těchto důvodů:

1. Současná vládnoucí vrstva nikdy nepřipustí návrhy na ekonomické reformy, které by nebyly v souladu s jejími zájmy a její zájmy zase nejsou v souladu se zájmy většiny lidí.

2. I v případě, že by stará vládnoucí vrstva byla vyměněna a nová by ekonomické reformy v počátku zavedla či připustila, stejně by postupně došlo k jejich deformacím a zneužití, pokud by nově modifikovaný způsob vytváření vládnoucí vrstvy nebyl přijat a nebylo tak zajištěno, že vládnoucí vrstva bude vládnout v souladu se zájmy většiny.

V této souvislosti bych rád upozornil na jeden fenomén, který je sice občas zmiňován, ale většinou nedostatečně zdůrazňován. Tímto fenoménem je závislost na moci a majetku těch lidí, kteří skutečnou moc mají. Jedná se v mnoha případech o skutečně patologickou závislost, která je zcela srovnatelná se závislostí na tabáku, alkoholu či jiných těžkých drogách. Úvaha typu: „Necháme u moci ty dosavadní, protože ti už si nakradli dost.“ je v této souvislosti asi tak smysluplná, jako když řeknete o notorickém alkoholikovi: „Ten už vypil tolik rumu, že už nebude chtít další.“

Ostatně existenci závislosti na moci už potvrdili i vědci, kteří zjistili, že pocit moci má na mozek člověka podobný efekt jako kokain. Zvyšuje hladinu testosteronu a jeho vedlejšího produktu 3á-Androstanediolu jak u mužů, tak i u žen. To vede ke zvýšené hladině chemické látky dopaminu, která hraje roli v mozkovém mechanismu předvídání odměny. Tento pocit může být (dle mého názoru je) pro člověka vysoce návykový. (http://www.novinky.cz/veda-skoly/266175-pocit-moci-na-telo-pusobi-stejne-jako-kokain.html

).

Důležité je i to, že u majetku se jedná o závislost nejen na jeho vlastnění, ale i na jeho dalším získávání, na jeho zvětšování. Okamžitý pocit uspokojení a osobního „štěstí“ takových lidí je částečně nezávislý na množství vlastněného majetku a je více ovlivňován množstvím zvětšujícího se majetku (moci). Stálý či dokonce zvětšující se přírůstek majetku je hnacím motivem jejich jednání bez ohledu na způsob jeho získávání. Jestli je dosavadní majetek 5 milionů či 5 miliard nehraje významnou roli. Tomuto fenoménu běžní lidé obtížně rozumí obdobně, jako většina z nich nerozumí mentalitě drogově závislých a jejich ochotě kvůli své závislosti páchat zločiny. Proto je pro ně nepochopitelná patologická nenasytnost některých velkých parazitů a jejich netečnosti vůči lidskému utrpení, které většinou jejich projevy závislosti působí.

V poslední době se zdá, že politici u nás již ani svoji závislost neskrývají, ale dávají ji i celkem nepokrytě najevo. Cituji:

„Z dnešních vyjádření ale vyplynulo, že se zatím v řadách občanských demokratů "vzpoura" proti ostře sledovanému vládnímu návrhu nechystá. V poslaneckém klubu ODS je podle informací ČTK sice řada poslanců, kterým se navržená podoba církevních restitucí nelíbí, nechtějí ale kvůli odporu k návrhu ohrozit pokračování kabinetu Petra Nečase (ODS).“ Nechtějí zejména ohrozit své postavení poslanců předpokládanými (a pravděpodobně prohranými) předčasnými volbami.

Tito „mocensky či majetkové závislí“ pohlíží na velkou většinu lidí jako na objekty a ne jako na subjekty. V podstatě se dá říct, že nás nevnímají jako lidské bytosti, ale objekty sloužící k uspokojení jejich potřeb. Jejich pohled na zvířata a přírodu vůbec je obdobný.

V souvislosti se vztahem bohatých a chudých se často mluví a píše o sociální solidaritě. Sociální solidarita je většinou chápána jako solidarita těch, kteří platí větší daně, s těmi, kteří platí daně menší nebo je ještě či už neplatí. Záměrně nemluvím o solidaritě bohatých s chudými, protože bohatí, kteří neplatí žádné daně a odvody, nijak solidární s chudými nejsou. A není jich zase tak málo a většinou nepatří k těm „málo“ bohatým.

Takže jinak řečeno, ti více vydělávající svými daněmi a odvody údajně přispívají svými daněmi a odvody ze solidarity těm méně vydělávajícím.

Když se však pokusíme proniknout trochu hlouběji, nezbývá než začít uvažovat o tom, zda tomu není vlastně obráceně. Když pomineme lidi, kteří se živí pouze vlastní prací (a zabýváme-li se bohatými, tak se to týká zejména umělců a sportovců) nabízí se otázka, jak vlastně vzniká bohatství bohatých. Pravděpodobně s výjimkou bank vzniká jejich bohatství přerozdělením nadhodnoty vytvořené skutečnými tvůrci užitných hodnot. To však jsou v převážné části či téměř úplně ti méně majetní. Produktivita práce je dnes na takovém stupni, že tzv. nadhodnota, kterou někteří pracovníci vyrobí, výrazně převyšuje jejich odměnu za práci a tato nadhodnota je pak přerozdělována v průběhu dalšího putování potravin, výrobků nebo energie na místo spotřeby i ve prospěch těch tak zvaně chytřejších, a učenlivějších. To znamená, že příjem většiny bohatých je vyšší díky tomu, že se podílí na přerozdělení hodnoty, kterou vyrobily ty „opovrhované, líné, nevzdělané, od státu zajištění očekávající“ socky, na které oni pracovití a vzdělaní musí vydělávat.

Příklad jednoho takového „učenlivého“, který jsem četl na internetu a něco podobného zažil i v rodině.

Jeden velmi učenlivý zavolal důchodkyni s tím, zda může přijít "vyčistit koberce". Když řekla ano, pěkně se vyptal, zda má manžela, zda bude sama doma apod., a když zjistil, že bude sama doma, domluvil si schůzku. Přišel, udělal "prezentaci", vysál 1x1 metr koberce a nechal ji tam vysavač za 60.000 plus podepsanou smlouvu o koupi vysavače a o úvěru na pět let, celková zaplacená částka po pěti letech přes 101 tisíc.

Nepochybuji, že dotyčný rovněž patří k těm, kteří vykřikují, že doplácí na socky (například děti důchodkyně, které musejí pomáhat se splácením) a důchodce.

Na závěr si dovoluji na téma demokracie v současné společnosti upozornit na hypotézu možného výkladu slova demokracie v dnešním provedení.

Nyní máme demo-kracii = demo verzi vládnutí. Až se vychytají chyby a program odladí, dostaneme ostrou a plně funkční verzi vládnutí. Jen aby to bylo dostatečně brzo.

Makrokosmická a mikrokosmická hra v souvislostech s rokem 2012

20.06.2012

Nepochybuji o tom, že pro mnoho lidí budou myšlenky uvedené v tomto článku vypadat jako poněkud příliš fantasticky vykonstruované tak, aby celek měl konsistentní strukturu. Také je (jako vždy) ani nepředkládám jako objektivní pravdu, ale jako jednu z hypotéz pokoušející se popsat námi vnímanou „realitu“ i ve vztahu k současnému dění.

V této souvislosti bych si dovolil upozornit například na postupy vědy zvané kosmologie. V případě, že rychlost oběhu hvězd kolem centra galaxie neodpovídá rychlosti předpokládané dosavadními teoriemi, vytvoří se hypotéza existence temné hmoty, která tento jev zapříčiňuje. V případě, že rychlost rozpínání vesmíru se zvětšuje a neodpovídá rychlosti předpokládané dosavadními teoriemi, vytvoří se hypotéza temné energie, která tento jev zapříčiňuje. Přitom jediné, co věda dokáže říct o temné hmotě a temné energii je to, že se nedají nijak rozpoznat a neví se o nich nic kromě toho, že bez jejich hypotetické existence současné teorie neodpovídají dosavadním pozorováním (http://vimeo.com/43018701

).

Na uvedeném videu je v souvislosti s tímto článkem zajímavá další zjištěná „skutečnost“, a to tak zvaný temný proud spočívající v tom, že viditelný vesmír směřuje jedním směrem a jako vysvětlující hypotéza je uváděna existence vesmíru jiného. V nekonečném vědomí Teoversa „plují“ mimo jiné ve formě „bublin“ vesmíry všech možných i nemožných variant. Jednou z bublin je i náš Multivesmír, který má tu zvláštnost, že obsahuje 12 vesmírů, z nichž jeden je i ten náš. Stvořitel Multivesmíru emanoval ze sebe 12 relativně autonomních entit - stvořitelů jednotlivých vesmírů. Tito stvořitelé „dostali za úkol“ vytvořit jednotlivé vesmíry tak, aby měly obdobnou strukturu, kterou by se odlišovaly od jiných vesmírů v Teoversu (existujících mimo Multivesmír), ale zároveň se základní charakteristikou od sebe navzájem lišily.

Stvořitel našeho Multivesmíru je rovněž součástí Teoversa a je rovněž emanací Tvořitele Universa, které nemá počátek ani konec. Náš základní Multivesmír je dvanáctirozměrný, ale jednotlivé vesmíry, které jsou jeho součástí, jsou třírozměrné. Přesněji řečeno v souladu s některými hypotézami současné vědy každý jednotlivý vesmír má dvanáct (některé teorie uvádějí jedenáct) prostorových rozměrů, ale pouze tři rozměry má plně rozvinuté, zatímco zbylých osm je „zakrnělých“. Vesmíry se vyskytují v jednom dvanáctirozměrném prostoru, ale žádný z těchto vesmírů nemá rozvinuté stejné tři rozměry. Podobenstvím je následující obrázek.

Některé vesmíry mají společný jeden rozměr, jiné dva, ale žádný nemá společné tři rozměry. Je možné, že jsou vesmíry, které nemají společný žádný rozměr. Vesmíry, které mají společné dva rozměry, jsou označovány jako paralelní a za určitých podmínek a v určitých „místech“ je možný přestup z jednoho do druhého. Z hlediska podobenství jsou přestupním místem obrazně řečeno plochy dané společnými dvěma rozměry.

Některé hypotézy vycházející většinou z různých forem mimosmyslového poznání uvádějí, že těchto paralelních vesmírů k vesmíru našemu je pět. Jedna z variant těchto teorií předpokládá, že v těchto paralelních vesmírech „existují“ naše alternativní ega, která částečně v pozměněných podmínkách i podobách prožívají alternativní životy. Někteří lidé jsou schopni zažívat tento fenomén ve stavech rozšířeného vědomí.

Existují určité náznaky toho, že tvůrčí inteligence v našem vesmíru jsou velmi ambiciózní (dle jednoho ze základních principů Teoversa, tj. jeho fraktálního uspořádání, mají i charakteristiky podobné lidským) a snažily se vytvořit a dotvořit „svůj“ vesmír co „nejlépe“. Přitom však působily příliš jednostranně ve směru vývoje ke „světlu“ a opomíjely zachování nutné harmonie protikladů.

Tímto jednostranným působením docílily stlačení jedné z polarit, tj. (silně zjednodušeně řečeno) temné stránky vesmíru. Toto přílišné stlačení mělo za následek efekt zcela opačný efektu zamýšlenému, tj. následné prudké rozpínání temné stránky. To dosáhlo takových rozměrů, že ohrožuje harmonickou vyváženost i ostatních a zejména paralelních vesmírů Multivesmíru, což by mohlo mít za následek i „distorzi“ samotného Multivesmíru. Pod vlivem této hrozby se spojily tvůrčí inteligence ostatních vesmírů Multivesmíru a ve shodě se samotným Stvořitelem Multivesmíru se aktivně účastní dění k obnovení harmonie i v našem vesmíru. Existuje určitá hypotéza, že právě Země a její obyvatelé jsou v ohnisku tohoto dění a událostí, které mají význam pro celý Multivesmír. Proto se na dění na Zemi soustřeďuje pozornost mnoha mimozemských civilizací a nadpozemských inteligencí. Nepochybně (dle mého názoru, protože možná o tom mnozí pochybovat budou) existují v našem vesmíru i planety a civilizace „temnější“ než je naše, ale bez možnosti jiného vývoje, takže nemají šanci být na rozdíl od Země jazýčkem na vahách této velké kosmické hry. Vždy jsem se bránil představám, že by zrovna Země měla mít větší význam pro galaxii či vesmír, ale v poslední době některé informace tento můj názor narušují. V této souvislosti upozorňuji, že pravděpodobně většina popisů stvoření světa v různých náboženstvích a mýtech se netýká stvoření Světa jako kompletního Universa, ale „pouze“ stvoření našeho vesmíru. S tímto upřesněním jsou tyto popisy také lépe pochopitelné a logičtější. Týká se to zejména téměř vždy se vyskytující určité míry antropocentrické personifikace stvořitele a předpokladu existence určitého bodu vzniku vesmíru jako počátku všeho (což rezonuje s teorií Velkého třesku).

To je podstatný rozdíl proti koncepci neosobní inteligence Tvořitele Universa a koncepci Universa, jež je bez počátku a konce. Pojem „svět“ je používán v několika různých významech, což má za následek nepřesnosti a nedorozumění, protože je používán jednou ve smyslu Universa, jindy ve smyslu našeho Vesmíru a někdy dokonce jen ve smyslu prostředí naší Země. S velkou pravděpodobností existují i „vesmíry“ (uvozovky jsem použil z toho důvodu, že některé tyto vesmíry nemají takřka nic společného s našimi představami o vesmíru a možná je vhodnější výraz „reality“), které „plují“ v nekonečně rozlehlém vědomí Teoversa a jsou „mimo“ bublinu našeho Multivesmíru. Tyto vesmíry jsou nekompatibilní s naším vesmírem i ostatními vesmíry našeho Multivesmíru.

Nekompatibilitu vesmírů se pokusím objasnit na podobenstvích. První podobenství se týká textových editorů. V jednom textovém editoru (znázorňuje prostředí jedné inkarnace) napíšu například slovo „love“ a přenesu jej do jiného textového editoru (znázorňuje prostředí další inkarnace). Pokud tento nový textový editor je kompatibilní se starým (kompatibilní vesmír), zobrazí se mi v něm slovo „love“. Tomu slovu nemusím zpočátku rozumět, mohu si ho třeba vykládat jako slovo „lovec“ nebo „lovit“, ale mám reálnou šanci z ostatních dějů pochopit, že je to v jiné řeči a s lovem to souvisí většinou jen zpočátku J. Pokud však tento nový textový editor není kompatibilní se starým (nekompatibilní vesmír), zobrazí se mi v něm místo slova „love“ změť nepochopitelných znaků, z které v podstatě slovo „láska“ případně ani lásku nelze nijak vnímat.

Druhé podobenství je výrazně těžší pro naši obrazotvornost. Představme si (lze-li to) vesmír, který je „obýván“ nehmotnými bytostmi, jež nemají zrak (ani v žádném přeneseném smyslu slova), takže nejsou schopny vnímat prostor. Když se takováto bytost pak inkarnuje do našeho vesmíru má nutně i v případě, že se jedná o nadmíru vyspělou a „starou“ duši, skutečně nesmírné potíže. Orientace ve hrách světel a stínů a šmouhách barev dokonce s hloubkou prostoru je zpočátku takřka neřešitelná, zvláště když si uvědomíme, že ani pro vnímání pojmů jako je světlo, stín, barva či prostor nemá ve své mysli žádný „receptor“.

Pro „duše“ z nekompatibilních vesmírů je velmi obtížné se adaptovat při inkarnaci v „naší“ části Teoversa. Proto se k tomuto „přestupu“ rozhodují jen velmi „odvážné a staré duše“, kterým dosavadní „realita“ už nepřináší nic nového. V „novém“ vesmíru mají tyto v podstatě velmi staré duše velké obtíže a působí zpočátku jako vyložená „nemluvňata“.

Na druhé straně po strastiplném překonání prvotní nekompatibility postupují velmi rychle na vývojovém žebříčku daného vesmíru vzhledem ke svým mimořádným zkušenostem ze zcela jiných dimenzí (nemyšleno prostorově). Z důvodů své získané mimořádné schopnosti adaptace na nové podmínky jsou vhodnými hybnými silami zásadních transformačních procesů a byly by velkým přínosem v dnešní době.

Tyto duše však nebývají příliš nadšeny myšlenkou stát se takovou hybnou silou, protože jsou si plně vědomy odpovědnosti a nevděčnosti této role. Při zásadních transformačních procesech se jen zcela výjimečně stává, že nedochází k utrpení některých bytostí. Trpící bytosti téměř nikdy nejsou schopny příčiny utrpení hledat u sebe a vidí je v řídících silách transformace a žádná moudrá bytost netouží po tom být považována za příčinu utrpení nemalého množství druhých bytostí. Na současné dění je možno se podívat i z relativně opačného pohledu mikrokosmické úrovně. Pokud meditující má schopnost se při meditaci mentálně odpoutat od prostředí, ve kterém se nachází a mentálně se přenést mimo náš Vesmír, náš Multivesmír, či jakoukoliv jinou „realitu“ a jen volně se vznáší v čiré energii Teoversa, tak se dostává do prostředí, které není ovlivňováno žádnými morfogenetickými poli ani egregory. Takovéto „čisté prostředí“ umožňuje efektivnější práci na sobě. Tato práce takto není ohraničena nedůvěrou v téměř neomezené možnosti lidských bytostí. Existence některých morfogenetických polí působí tak, že lidé nevěří v možnost či dokonce věří v nemožnost uskutečnění svých myšlenek a přání.

Každá lidská bytost (pravděpodobně nejen lidská) není omezena ničím jiným než hranicemi, které si sama stanovila. Toto omezení může být dané už třeba jen tím, že se účastní určité hry a podrobuje se jejím pravidlům.

Pokud by došlo všemi účastníky k plnému uvědomění si skutečnosti, že jsme účastni v konkrétní hře s konkrétními pravidly, nebyl by problém pravidla změnit a určit si jiná. Je to obdobné jako například ve fotbale. Pokud světová fotbalová federace FIFA stanovuje pravidla a všichni fotbalisté by se domluvili, že budou dodržovat pravidla jiná, popřípadě, že nebudou fotbal s takovýmito pravidly hrát, byla by FIFA zcela bezmocná a musela by ustoupit.

Obdobné je to při podobenství s počítačovými on-line hrami. Pokud by se většina hráčů vědomě či nevědomě shodla na určitém druhu chování svých avatarů, tak ani hlavní programátor nemůže hru změnit zcela proti vůli hráčů. Může ji vypnout, což ale málokdy bude v zájmu tvůrce hry. Tím spíše, pokud je jím stvořitel vesmíru, který rovněž není zcela svobodný ve svém jednání, protože podléhá pravidlům hry vyššího celku (například Stvořitele Multivesmíru), jehož je součástí. Na morfogenetická pole je vhodné nahlížet jako na jakési zvykové právo. Tak zvané přírodní zákony nejsou jednou pro vždy neměnné, ale jsou také jen morfogenetickými poli, které mají platnost pro určité místo (vesmír) a určitou dobu. Neexistují žádné obecné Boží zákony (zákony Tvořitele Universa), za jejichž nedodržování následuje trest. Existují jen základní principy Teoversa platné pro vše stvořené, které však pouze vyjadřují základní „povahu a strukturu“ Teoversa a nedá se hovořit o jejich porušování, ale maximálně o jejich nechápání. Nejedná se o někým stavená pravidla hry, ale o principy, jimiž je Universum tvořeno. To, co někteří mohou vnímat a často také vnímají jako boží zákony, mohou být pravidla hry stanovená Stvořitelem jednoho konkrétního vesmíru pro tento vesmír. Tato pravidla nemusí mít svoji neměnnost ani v čase a prostoru konkrétního vesmíru. Pomíjím pro tyto účely „boží zákony“, které vytvořili lidé za účelem ovládání jiných lidí. Například zákon karmy je jedním z těchto pravidel, který platí pro určitou skupinu bytostí obývajících tento náš vesmír. Jedná se ale rovněž jen o pravidlo hry, které se v průběhu času může měnit a pravděpodobně i mění v souladu se záměry Stvořitele. Dalo by se to také vyjádřit tak, že se jedná o morfogenetické pole zákona karmy našeho vesmíru či jeho části. Je však možno se hry na inkarnaci neúčastnit a tudíž pak ani zákonům karmy nepodléhat.

Chápat tyto fenomény je možno na podobenství s hrou zvanou fotbal. Pokud malé dítě si začne kopat do míče, určitě nezná pravidla fotbalu, zrovna tak jako duše čerstvě se inkarnující do našeho Vesmíru či dokonce na Zemi nezná všechna pravidla vztahující se na inkarnaci. Dítěti začínajícímu s fotbalem je nutno vysvětlit, že nesmí hrát rukou, což zpočátku nechápe a často se to ani nesnaží dodržovat. Časem pochopí, nebo je mu vysvětleno, že pokud chce hrát rukou, tak musí jít hrát házenou nebo volejbal, či pokud chce hrát nohou a rukou, tak ragby. Tyto hry však mají zase jiná omezení.

Při dalším vývoji pak při hraní rukou nebo faulu při hře zvané fotbal přichází trest v podobě rozhodnutí rozhodčího. Dítě (zrovna tak jako začínající duše) se tak postupně učí znát pravidla hry jednou zvané život a jednou fotbal. Zrovna tak, jako ani profesionální fotbalisté neznají zpaměti úplně všechna pravidla fotbalu, tak ani tak zvaně staré duše neznají všechna zákoutí pravidel inkarnací a karmy.

Ač se to zdá možná nepravděpodobné, tak stejně jako ve fotbale dochází i u této hry na inkarnaci k změnám pravidel. Tyto změny nejsme schopni vnímat, ale jen pouze odhadovat či informace o změnách získávat pouze napojením se na informační pole ve stavech rozšířeného vědomí. Důvodem je to, že změny probíhají v časových úsecích, které jsou ve srovnání s délkou života bytostí (včetně bytostí žijících mnohem déle než lidé na Zemi) mnohonásobně delší. Na rozdíl od jiných událostí (například astronomických, i když ani tam to není jednoznačné) však neexistují námi běžně vnímatelné záznamy o tom, jaká pravidla platila před miliardami let. Pokud se člověku podaří při meditaci vymanit se z morfogenetických polí našeho vesmíru či Multivesmíru, je schopen vnímat matrixy různých úrovní, do kterých je v rámci jedné konkrétní inkarnace vtažen a do značné míry i ovládán. Vnímání těchto matrixů a jejich pochopení je základem pro „probuzení“ a „osvobození“ se od pravidel hry, jichž se účastníme. Nesmíme však nikdy zapomínat, že her se účastníme minimálně v počáteční fázi vždy dobrovolně, na čemž nic nemění ani náš negativní vztah k některým pravidlům hry.

Z mnoha informací z více různých zdrojů vyplývá, že v současné době dochází k probuzení relativně velké části lidstva a její neochotě pokračovat ve hře se stávajícími pravidly, což se týká zejména matrixu nejnižší úrovně, který pracovně nazývám matrix konzumně tržní společnosti. Mnoho lidí však začíná vnímat i (ne nezbytná) omezení daná matrixem vyšší úrovně, který by se dal nazvat matrixem naší 3D reality.

Zdá se, že právě v roce 2012 dochází k souběhu velmi zajímavých událostí a změn na makro i mikrokosmické úrovni.

Překonání stagnace duchovního vývoje v současné době a hranice ega

27.07.2012

Mnoho lidí, kteří se vážně zabývají prací na svém duchovním vývoji, se v současné době dostává do situace, kdy má někdy až silně neuspokojivý pocit stagnace. Nelze samozřejmě tvrdit, že důvody tohoto pocitu jsou u všech stejné, protože každý jsme zcela specifická bytost se zcela specifickou historií svého vývoje (nejen této konkrétní inkarnace), ale přesto existují určité společné charakteristické příznaky vztahující se na většinu. Cílem tohoto článku je poskytnout můj pohled na vysvětlení tohoto fenoménu a případně nabídnout i jisté možnosti změny tohoto stavu.

Důvody pocitu stagnace jsou dvojího druhu, a to subjektivní a relativně objektivní, ale nelze očekávat, že je mezi nimi jednoznačně zřetelná hranice. Jak subjektivních tak i objektivních důvodů je v širokém spektru lidí snažících se o vlastní duchovní vývoj nemalé množství vzhledem ke specifičnosti každé bytosti. V tomto článku se zaměřím na ty, které jsou dle mého názoru nejběžnější a nejdůležitější.

Faktor zrychlujícího se času je nejčastěji se vyskytující a působící subjektivní důvod. Ten se neprojevuje tím, že by měsíc, den či hodina ubíhali rychleji, ale tím, že za danou časovou jednotku se odehraje mnohem více událostí, než jak tomu bylo dříve. Z obecnějšího pohledu je možné to formulovat také tak, že daná časová jednotka obsahuje mnohem více informací než dříve. Pokud se nám nedaří akcelerovat vývoj tak, abychom drželi krok s takto se zrychlujícím časem (zrychlujícím se tokem informací), vzniká v nás pocit, že náš duchovní vývoj se zpomaluje, případně dokonce zastavuje, přestože objektivně může být rychlejší (a také často bývá) než před nějakými dvěma či pěti lety.

Dalším takovým subjektivním důvodem může být naše vnímání stupně duchovního rozvoje ostatních bytostí. Mnoho lidí má malou možnost výměny informací s lidmi obdobně naladěnými ve svém okolí, což má za následek, že většinu informací získávají přes internet, z čehož může pramenit podcenění stupně vlastního vývoje a jeho rychlosti. Podílejí se na tom mnohé „duchovní“ texty (dle mého názoru často zavádějící), z nichž bych asi nejvíce upozornil na různé typy channelingů.

Další otázkou jsou rovněž v různých textech uváděná kritéria hodnocení dosaženého stupně vývoje, která mohou negativně ovlivnit sebehodnocení. Setkávám se s tím poměrně často i u lidí, u nichž jsem přesvědčen, že jsou na tom velmi dobře. Kromě toho i v mé paměti jsou vzpomínky na nízké sebehodnocení ve vztahu k některým většinou známým osobnostem, kdy jsem se pak v některých případech přesvědčil, že pro to nebyl žádný důvod.

Uvedené subjektivní důvody jsou (dle mého názoru) jen nejzávažnější a rozhodně nejsou nijak rozsáhlým výčtem a také to ani není účelem tohoto článku. Hlavním zaměřením článku jsou důvody relativně objektivní. Vždy jsem se hlásil k odkazu díla Paula Bruntona a i dnešní text je do určité míry inspirován jeho učením o dlouhé a krátké stezce. Abych nemusel příliš obsáhle objasňovat, odkazuji na tyto dva články

„Dlouhá stezka“ http://www.paulbrunton.cz/index.php?id=clanek63

a "Krátká stezka" http://www.paulbrunton.cz/index.php?id=clanek65

Zjednodušeně a tím i nepřesně řečeno je dlouhou stezkou míněna cesta nižších meditací a odstraňování nedostatků ega a intelektuální poznání pravdy, zatímco krátká stezka je přímá cesta k cíli - neztotožňování se s egem. V žádném případě se nejedná o zbavení se ega. Jinou formou se krátká stezka dá vyjádřit jako probuzení k sebeuvědomění, poznání kdo jsem, co je mojí podstatou.

Probuzení k sebeuvědomění však není jen forma intelektuálního poznání, ale jedná se o vnímání (vcítění se do) svého bytostného já, spojení se se svým overegem (P.B. používá výraz superego). Paul Brunton nazývá tento proces insight – vhled. Z určitého zorného úhlu považuji za možná ještě vhodnější pojem vnor, protože pojem vhled do určité míry naznačuje vizuální stránku vjemu, což je ale značně omezující.

Pokud nyní navážu na úvod článku, jedním z významných důvodů relativně objektivních důvodů stagnace je u mnoha bytostí vyčerpání prostředků a možností dlouhé stezky a nutnost přechodu ke krátké stezce. Tato nutnost je daná i současným stavem okolní reality, stavem zvyšující se frekvence vibrací okolního prostředí planety Země, Sluneční soustavy a možná i celé naší galaxie.

Mnozí lidé jsou přesvědčeni, že jsou na dlouhé stezce příliš krátký časový úsek, než aby byli připraveni na přechod na krátkou stezku, a skutečně je málo pravděpodobné, že jeden lidský život je postačující pro úspěšné absolvování dlouhé stezky, bez které je opět málo pravděpodobné úspěšné završení krátké stezky. Tento názor však nebere v úvahu reálnou možnost absolvování dlouhé stezky ve více, případně i mnoha předchozích inkarnacích.

V této souvislosti pracuji s předpokladem, že se do období naší současnosti, které je obdobím přechodu z jedné etapy do druhé, inkarnovalo mnoho duší, u kterých jsou vzhledem k předchozím inkarnacím dispozice pro úspěšné uskutečnění krátké stezky.

Důvodem (kromě pociťované stagnace) k „okamžitému“ nastoupení krátké stezky (kromě výše uvedených faktorů) je možnost, že už prostě v současné době není dost času pro dlouhou stezku, protože okamžik bodu zlomu se neúprosně blíží. Kromě toho, čím více lidí se vydá na krátkou stezku a úspěšně ji „završí“, tím více se zvyšuje pravděpodobnost úspěšného přechodu na nový kvantový stav frekvence vibrací společenství lidských bytostí a planety Země, včetně možnosti jeho urychlení (efekt sté opice). Důležitým prvkem (nejsem si jist, zda podmiňujícím) krátké stezky je intelektuální poznání, kdo jsem. Intelektuální ztotožnění se ne s egem (tělem a myslí, s rolí, kterou jsme si v této inkarnaci „přišli zahrát“), ale s bytostným já, s duší. Nepovažuji za nutné tuto myšlenku zde hlouběji rozebírat, protože jsem se jí věnoval v mnoha svých článcích.

Myšlenku „kdo jsem“ je vhodné si neustále připomínat při každodenní činnosti, zejména v případech, kdy jsme tak zvaně emočně vtaženi do děje. Stálá koncentrace na přítomnost, sebeuvědomování si své podstaty a koncentrované pozorování ega, tedy role, kterou v životě hrajeme. Netvrdím, že je to jednoduché, že to lze stále, ani že je to nutné stále, ale čím častěji se nám to daří, tím máme větší šanci pro úspěšné završení krátké stezky.

Neexistuje universální recept, ale dle mých zkušeností (nejen s vlastní osobou) je vhodné uskutečnit druhou fázi, tedy vlastní vnor (procítění, vcítění, vhled) do „já“, v co nejhlubší meditaci, v rozšířeném stavu vědomí.

Znovu zdůrazňuji, že vše je velmi individuální a žádná zkušenost či prožitek se nedá zcela zobecňovat, natož hodnotit jako špatně nebo dobře. Hodnocení cesty a výsledku bude vždy jen subjektivní a relativní, a to jak ze strany konkrétní bytosti, tak i bytostí ostatních.

Vzhledem k tomu, že téměř ústředním motivem článku je neztotožňování se s egem, považuji za vhodné se věnovat egu jako takovému a zejména jedné myšlence, kterou se chystám vyjádřit již delší dobu, ale dosud se mi nedařilo nalézt vhodné výrazové prostředky.

Co považujeme za hranice svého ega?

Duše – relativně autonomní součást vícedimenzionální bytosti jakožto součást jednoho nepředstavitelně ohromného vědomí (Teoversa) má své hranice velmi nezřetelné a velmi problematicky definovatelné. Jako u kapičky v moři, pokud na vrcholu vlny nevzlétne do prostoru nad moře, hranice mezi ní a ostatními kapkami tvořícími moře není zřetelná.

Ego, to je jiná kategorie. Jeho hranice si tvoříme do značné míry sami a dle takto vytvořených hranic lze do značné míry určovat základní charakteristiku člověka, stupeň jeho egoismu a tím i stupeň duchovního vývoje. Předpokladem je rozpoznání skutečných hranic a ne hranic předstíraných.

Následné podobenství a grafické vyjádření (včetně základního rozčlenění) je pouze modelem skutečnosti a nelze jej chápat zcela doslova.

V modelu hranic ega lze vytvořit tři základní skupiny. Zařazení konkrétních lidí do jednotlivých skupin bude vždy subjektivní a může (a také bude) se tedy dle různých posuzujících subjektů lišit.

První základní skupina klasických egoistů ve vlastním slova smyslu obsahuje bytosti, u kterých hranice ega téměř věrně kopíruje obrys těla a tato hranice je silná a zřetelná. Je tu zřetelné oddělení já (ego) a ostatní svět. Tyto bytosti vnímají sebe jako plně samostatné entity oddělené od ostatního světa, což jednoznačně určuje jejich chování k ostatním bytostem. Menší míru neegoistického chování projevují vůči bytostem blízkým.

Na obrázku je model ega bytosti první základní skupiny. Výrazně ohraničené ego uprostřed je obklopené blízkými bytostmi a za další již ne tak zřetelnou hranicí jsou ostatní bytosti. Ostrá a silná hranice bývá někdy narušena vztahem matky k vlastnímu dítěti. Do této skupiny někdy omylem nebývají zařazováni lidé, kteří obětavě pečují o své blízké, ale důvodem není jejich širší hranice ega, ale jiné v podstatě egoistické důvody jako je například získávání energie, nebo ovládání druhých tím, že jim slouží.

Druhá základní skupina obsahuje bytosti, u kterých hranice jejich ega mezi nimi a blízkými příbuznými a přáteli (do této skupiny blízkých a přátel mohou patřit všechny bytosti, tedy i zvířata a rostliny) je méně zřetelná (zejména mezi matkami a jejich dětmi). Klasická hranice (tlustá čára) začíná za okruhem blízkých. S vyšší mírou pravděpodobnosti do této skupiny patří většina běžných lidí.

Na obrázku je model ega bytosti druhé základní skupiny. Nevýrazná hranice ega vůči blízkým bytostem je obklopena blízkými bytostmi a za další naopak již zřetelnou hranicí jsou ostatní bytosti. Někteří lidé patřící do této skupiny si vytvářejí kolem sebe a blízkých ochranou bublinu (hranici ega), ve které si pak vytvářejí vlastní svět a vlastní štěstí oddělením od vnějšího světa a mají tendenci to považovat za optimální vzorec chování v dnešní společnosti. Třetí základní skupina obsahuje bytosti, u kterých je hranice mezi nimi a blízkými mlhavá a obtížně určitelná a hranice mezi blízkými a ostatními bytostmi téměř nebo zcela nevnímatelná. Protože tyto bytosti nevnímají hranice mezi sebou a ostatními, milují ostatní jako sebe sama.

Na obrázku je model ega bytosti třetí základní skupiny. Víceméně neohraničené a nevýrazné ego uprostřed je obklopené blízkými bytostmi a za další téměř nezřetelnou hranicí jsou ostatní bytosti. V tomto grafickém modelu není dostatečně přesně vyjádřena nezřetelnost a neostrost hranic a vyšší homogennost ega i okolního prostředí. Někteří lidé z této skupiny bývají omylem hodnoceni negativně, protože nepociťují tak ostré hranice mezi bytostmi blízkými a ostatními, což se projevuje na jejich chování. Bývá jim pak vytýkán nedostatek lásky ve vztahu k blízkým zejména rodičům a dětem a mylně jsou zařazováni do první skupiny.

Uvedené dělení je jen velmi hrubé a většina lidí se pohybuje na pomezí mezi jednotlivými skupinami a vyhranění představitelé první a třetí skupiny jsou spíše výjimkou.

Hranice ega jsou pak do značné míry určující pro vztah a chování k ostatním bytostem, pro stupeň egoismu. Důvodem, proč jen „do značné míry“, je to, že některé vztahy a chování jsou okolím vynucené, čímž samozřejmě není myšleno jen fyzické donucení.

Na závěr nám všem přeji úspěch na krátké stezce a při posunu a rozplývání hranic ega J.

Zahlcení mysli lidí i celé společnosti stále novými programy

30.08.2012

Málokdo asi pochybuje, že současná doba je charakterizována víceméně neustálým stresem pro mnoho lidí a většinu společnosti na Zemi, minimálně její tak zvané západní části. Těch důvodů je samozřejmě více, ale v následujícím textu se budu věnovat jednomu faktoru, který často není zdůrazňován či dokonce ani zmiňován. Jsme zahlcováni nejen stále novými informacemi, ale i stále novými programy, což si často ani neuvědomujeme. Lidé a lidstvo si instalují jak na osobní, tak i na společenské úrovni stále nové programy, které by měly sloužit jejich rozvoji. Když pomineme skutečnost, že zdaleka ne všechny nové programy slouží k rozvoji, tak stále tu zůstává jeden opomíjený fakt. Zapomíná se na nutnost odinstalování starých programů. Proto hrozí zahlcení velkým množstvím programů a tím i kolaps jak jednotlivců, tak i společnosti. Dalším problémem kromě přílišného množství programů je zejména skutečnost, že jsou instalovány stále nové programy, které však nejsou vždy kompatibilní s programy starými (neodinstalovanými), což je vidět opět jak na úrovni jednotlivých lidí, tak i společnosti.

Jedním takovým příkladem je absolvování stále nových „duchovních“ kursů, případně kursů „alternativního léčení“. Tyto kursy často působí na hlubších úrovních než je jen běžná „vědomá“ mysl a smyslové poznání. Kolize těchto programů na podvědomé úrovni pak působí obdobně, jako když se v počítači „hádají“ dva programy, i když s nimi přímo nepracujeme. Jde o programy, které běží na pozadí, (rezidentně) a uživatelé mnohdy nevědí, že je některý z programů spuštěn. Následkem bývá u počítačů v lepším případě nestandardní chování či zpomalení počítače, v horším případě se počítač „kousne“. Obdobně se tato situace může projevit i u člověka.

Kromě toho však nepochybně kolizně působí i programy natažené z jiných oblastí kolidující jak s programy uvedenými v předchozím odstavci, tak i mezi sebou navzájem. Obávám se, že je to někdy bohužel i jejich hlavním cílem. Zejména mohou být tyto cíleně kolizní programy zaměřeny na eliminaci některých „budících“ a alternativně léčebných programů.

Klasickou ukázkou jsou programy z oblasti péče o zdraví a zdravé výživy, kde vzájemná rozpornost i „čistě vědeckých“ rad a doporučení je už někdy spíše k smíchu. Nevhodná kombinace dvou či více údajně zdraví prospěšných způsobů stravování pak může mít zcela opačné než zamýšlené následky.

V této souvislosti nelze zapomínat na to, že programy také bývají primárně zaměřeny na prospěch svých tvůrců a ne jejich uživatelů, což platí pro většinu programů. Nedá mi to, abych v této souvislosti nezmínil případ takřka klasický a tím je tvorba zákonů a dalších předpisů našimi politiky. Ostatně i v oblasti počítačového softwaru asi jen opravdu naivní člověk věří tomu, že hlavním cílem Microsoftu je blaho uživatelů.

V oblasti sociální je to například instalace stále nových ekonomicko-politických programů, které však nejsou kompatibilní s přežívajícími (nemyšleno pejorativně) programy sociálními. A opět je otázkou, zda, které a do jaké míry jsou záměrně instalovány jako nekompatibilní s programy sociálními. Názorným příkladem jsou pokusy o aplikaci „volně tržní demokracie“ na některé islámské státy.

Zdá se mi však rovněž nepochybné, že programy „nové“ volně tržní demokracie jsou nekompatibilní i s programy sociálními v tak zvané západní civilizaci.

Vše to, co bylo řečeno o možné nekompatibilitě nového a starého programu, platí přiměřeně i o upgradech programů s dvěma rozdíly. Na jedné straně upgradování programu nebývá z pohledu kolize s jiným programem tak nebezpečné jako instalace programu nového. Na straně druhé však bývá daleko nenápadnější a často k němu dochází i dokonce bez schvalovacího procesu ze strany uživatele (jako u počítačů automatickou instalací upgradů), takže může být podstatně záludnější a nebezpečnější, zejména pokud se jedná o skrytý úmysl, což bývá častější spíše v oblasti sociální. Nutno však vzít v úvahu, že odinstalování starého programu nebývá zdaleka tak jednoduché jako u počítače, i když mnoho z nás se setkalo s případem, kdy ani u počítače vše neprobíhalo hladce. Byly případy, kdy nestačil pouze restart počítače, ale bylo nutno zformátovat harddisk a všechny programy natáhnout znovu. Při použití analogie na člověka či společnost je zřejmé, že možnost je to sice lákavá, ale proveditelná ještě daleko obtížněji než u počítače, pokud se dá o proveditelnosti vůbec uvažovat. Možná tak ještě v případě společnosti by to řešil příkaz Stvořitele: „Zpátky na strom!“

Pokud budeme pokračovat v přirovnání s počítači i při odinstalování programu kvalitními odinstalačními programy mohou zůstávat v počítači (a také často zůstávají) po odinstalovaných programech určité „relikvie“, které mohou způsobovat problémy. Je možné uvažovat i o hypotéze, že při smrti a znovuzrození dochází k odinstalování všech programů a instalaci programů nových, ale „relikvie“ po programech instalovaných v minulých životech zůstávají a mohou zapříčiňovat problémy jevící se z pohledu nového života nepochopitelné. Nelze ani vyloučit možnost, že některé programy jsou tak silně ukotveny ve vědomí, že se je nedaří ani smrtí a znovuzrozením dokonale odinstalovat. Zrovna tak jako u počítače je vždy na místě zralá úvaha, zda nový program instalovat. To se však velmi často neděje. Dokonce bych odhadl, že v oblasti instalace či upgradu nových programů u lidí či společnosti je obezřetnost a opatrnost výrazně menší než u počítačů.

Rovněž mnohem častěji než u softwaru počítačového (pokud pomineme úmysl na softwaru vydělat) jsou nové programy či upgrady pro lidi či společnost tvořeny s jinými úmysly nebo cíli (nebo jsou jimi alespoň infikované), než ty které jsou u programů oficiálně uvedeny.

Je velmi pravděpodobné, že se to i týká programů směřujících k duchovnímu rozvoji jedince či společnosti. Jedním ze spolehlivých poznávacích znaků těchto programů bývá tvrzení o výlučnosti té jediné správné (vlastní) cesty a odmítání všech cest ostatních, pokud jsou v rozporu (někdy i naprosto minimálním) s vlastním učením (programem). Je to charakteristické jak pro politicko-ekonomickou, tak bohužel i pro duchovní scénu. Podobnost s náboženstvím je tu zcela evidentní.

Jsou i některé upgrady programů, které se tváří jako by byly protikladem (revoluční změnou) programů původních, což je obzvláště rafinovaná forma upgradu již překonaného či jinak nepřijatelného programu. To se projevuje zřejmě nejvíce u programů ekonomických. Zajímavým případem na rovině osobního rozvoje bývá situace u lidí, kteří pracují se svými čakrami a používají (/instalují si) různé programy pro jejich zprůtočnění například formou různých vizualizací energií proudících do čaker. Pokud však neodinstalují program (nebo programy), které vedly k zablokování čaker, bývá tato práce méně úspěšná a někdy i zcela neúčinná. Není však vždy jednoduché objevit, který program se podílí na blokaci konkrétní čakry. Neměli bychom však opomíjet průzkum možných blokačních programů provést, případně i ve spolupráci s člověkem k takovémuto průzkumu nadaným. To platí zejména v případech, kdy programy pro zprůtočnění čaker mají malou účinnost, případně nefungují vůbec, což je bohužel poměrně častý případ. Klasickým příkladem bývá program k zablokování srdeční čakry. Většina lidí, která si zablokovala srdeční čakru, tak učinila, protože měla pocit, že trpí, protože příliš miluje nebo milovala a tato blokace může pocházet a také většinou pochází z minulých životů. O to je obtížnější si tuto blokaci a program, který k ní vedl, uvědomit a odinstalovat. Věnuji se tomuto závažnému tématu jen velmi stručně, protože jsem se mu věnoval již v minulých článcích.

Naše mysl je soustavně zahlcována stále novými a novými programy. Je otázkou, jak dalece pro nás tyto nové programy mají smysl. Bohužel touto otázkou se zabývá velmi málo lidí. Jinou otázku je, jak dalece je to úmysl a z jaké úrovně matrixu je řízen.

Blíže se soustředím na dvě oblasti. Zcela evidentní je to v oblasti počítačů a zejména softwaru. Každý „slušnější“ program má každé dva roky novou verzi, takže každé dva roky se „musíme“ učit některé věci stále znovu. Tvůrci s oblibou nejen vylepšují funkce, ale mění i ikony pro jednotlivé funkce a jejich umístění, takže se musíme učit téměř vše znovu. V okamžiku, kdy program na přijatelné úrovni ovládáme, objeví se nová verze. Když nemáme novou verzi, neotevřeme si věci vytvořené v novém programu jinými uživateli, takže jsme často nuceni si novou verzi koupit.

Když spustíme počítač, běžně na nás „vyskočí“ okénko s nabídkou stažení si nové verze nějakého programu.

Druhou oblastí jsou stále nové a nové formy alternativního léčení. Stále nové kurzy pro stále nové formy léčení a péči o duši jsou nabízeny někdy až nevybíravými způsoby. Dokonce jsou některé propagovány formou negativního programování, které jde až tak daleko, že se nás snaží přesvědčit, že bez absolvování kurzu a ovládnutí nabízených mentálních technik a dovedností nemůžeme úspěšně projít transformací nebo přežít. Při prohlídce nabídky některých „léčitelů“ na internetu mě někdy až překvapilo, kolik různých léčitelských metod někteří nabízejí (pět a více nic neobvyklého). Co mě ale přímo fascinovalo, když jsem se dočetl, že takovýto léčitel anebo léčitelka jsou schopni za jednu hodinu a za částku do tisíce korun „vyčistit karmu“ každému člověku. Pokusím se na tuto možnost opět podívat optikou sportovního podobenství. Když vám někdo nabídne, že vás za hodinu a tisíc korun naučí hrát fotbal, tak pravděpodobně budete mít velké pochybnosti. Pokud vám ovšem nabídne, že za stejnou dobu a částku vám zajistí, že budete moci při fotbale hrát rukou, faulovat a dávat góly z ofsajdu, tak chápu, že taková nabídka už se nedá odmítnout. Nedá se vyloučit, že účelem kromě mnoha jiných důvodů může být i snaha o zahlcení lidí věčným učením a v podstatě zabránění v introspekci a skutečné práci na sobě.

Na závěr bych si pro téma tohoto článku dovolil trochu poupravit jedno známé přísloví:

Méně je často více.

Channeling s bytostí nazývanou Gaia (Země)

31.08.2012

M: Zdravím tě Gaio. Mohu ti tak říkat? Je to tvé jméno?

G: Děkuji za navázání kontaktu. Na jménu tolik nezáleží, těch už jsem měla ve svém životě tolik a stále mám.

M: Jak se ti líbí české jméno Země?

G: Líbí se mi to spojení „ze mě“, ale vy tento pojem používáte v mnoha různých významech.

M: Neobtěžuji tě se svými otázkami?

G: Naopak, velmi je vítám. Kdybych měla lidské vlastnosti a zlozvyky, tak bych řekla, že se často cítím dotčena. Kdekdo komunikuje formou channelingu i jinými formami s různými bytostmi jako jsou Síriané, Plejáďané, Annunaki, Aštarové, nanebevzetí mistři a mnozí další a snaží se získat informace z historie Země a lidstva a přitom informace bývají velmi různorodé a protichůdné. Proč nejdete ke zdroji logicky nejvěrohodnějšímu? Kdo může mít úplnější informace v této oblasti než já? Vaše channelingy s různými mimozemšťany mi připadají, jako když Brňan přijede poprvé do Prahy, chce najít určité místo a zavolá kamarádovi do Paříže, který v Praze jednou byl, aby mu poradil, místo toho, aby se zeptal nějakého Pražáka. Možná je to tím, že mě lidé stále nevnímají jako bytost, ale jako neživý kosmický objekt.

M: Uvědomil jsem si to, a proto tak činím. Je možné, že mnozí se obávají, zda by opravdu komunikovali s tebou, zda na ně máš čas, kapacitu a chuť, zda zrovna neřešíš jiné z tvého pohledu důležitější věci.

G: Ta vaše lidská představa o vyšších úrovních bytí je stále velmi nedokonalá. Trochu mi to připadá, jako když si mravenec představuje boha jako velkého mravence. Je to zcela jiná úroveň. Jsem schopna bez jakýchkoliv obtíží komunikovat třeba se sto lidmi najednou. Moje kapacita je nesrovnatelně větší než si představujete. Představy běžných lidí o vesmíru a universu se opravdu blíží představám mravenců o okolním světě.

M: Mohla bys nám lidem trochu tu představu o sobě přiblížit?

G: Ta představa o mně jako bytosti v rámci struktury, kterou ty nazýváš fraktální uspořádání Universa, se svým způsobem v základních věcech tolik neliší od lidské bytosti. Lidská bytost se také skládá z trilionů buněk a na vyšší úrovni z mnoha různých orgánů, které fungují relativně autonomně, nezávisle na vůli člověka. Přitom v každé buňce probíhají velmi složité a sofistikované procesy, o kterých lidé na vědomé úrovni vůbec nevědí a běžný člověk jim ani nerozumí. Dokonce ani vaše pokročilá věda zdaleka nechápe plně všechny procesy, které probíhají v jediné buňce a teprve nyní pomalu opouští redukci těchto procesů na procesy chemické. Tím méně chápete celý lidský organismus v jeho komplexnosti. Přesto funguje i se svojí zjednodušeně řečeno řídící složkou – myslí. Mysl většiny lidí však málokdy dokáže komunikovat s jednotlivými orgány či dokonce buňkami, a to už jen z toho prostého důvodu, že neví, že to lze. Informace pak získávají nepřímo, dokonce od cizích lidí a pomocí přístrojů.

Přestože tuto schopnost mám, není ani v mých kapacitách toto provádět neustále se všemi svými buňkami, které se chovají relativně autonomně a nezávisle. Takovými buňkami jste i vy lidé.

M: Mám tomu rozumět tak, že zdaleka ne všechny procesy, které se odehrávají na Zemi či v Zemi jsou tebou řízeny?

G: Samozřejmě, ale přesto celá Země funguje jako jeden organismus. Bohužel je funkčnost tohoto organismu narušována lidskou činností. Naštěstí fungují autoregulační mechanismy organismu Země (aby to bylo srozumitelnější, mluvím o sobě někdy v třetí osobě), které minimalizují škodlivost některých lidských činností, která je charakteristická zejména pro současné technologicky rozvinuté civilizace.

M: Tyto autoregulační mechanismy jsou řízeny tvojí vůlí nebo fungují víceméně automaticky? G: Většinou fungují automaticky. Je to obdobné jako u lidského těla, které na jedy reaguje například vyrážkou, zvracením nebo průjmy. Ovšem když má vyrážku nebo průjmy Země, tak je to pro její obyvatele většinou o něco nepříjemnější. Sopky, zemětřesení, tajfuny, tsunami, potopy nebo záplavy dokážou napáchat nejen lidem nepříjemné škody. Ty z mého pohledu drobnější katastrofy přírodního charakteru jdou mimo moji vědomou mysl a spíše se je snažím zmírňovat. Ale i některé velké katastrofy zejména kosmického charakteru jsou částečně mimo moji kontrolu.

M: Jakou lidskou činnost vnímáš pro Zemi jako celek jako nejškodlivější?

G: Za prvé je potřeba si uvědomit, že jakákoliv škodlivá lidská činnost je škodlivá především pro lidstvo. Nesmyslné jsou úvahy o zániku světa lidskou činností. Jediné co může zaniknout, je tato lidská civilizace. Lidská sebestřednost považující svoji civilizaci za svět je opravdu směšná. Ani Země nemůže zaniknout. Země už prošla mnohokrát katastrofami celoplanetárního charakteru, kdy zaniklo skoro veškeré rostlinstvo a živočišstvo, ale vždy se objevilo znova, i když v jiných formách a jiné podobě. Rozbití Země jako kosmického objektu je zatím mimo technologické možnosti lidstva. Naštěstí.

M: Naštěstí. Co je tedy tou nejhorší činností?

G: V každém případě atomová energie. Atomové zbraně nejhůře působí na celou strukturu organismu Země. Jedná se o celý komplex negativních účinků a kromě těch obecně známých je to velmi nepříznivý vliv na celkové snížení frekvence vibrací Země, negativní vliv na úroveň tak zvané vitální energie proudící na Zemi ke všem jejím organismům. Dochází i k narušení časoprostorových struktur, což přitáhlo pozornost k Zemi i mnoha mimozemských civilizací a bytostí z vyšších úrovní bytí.

M: Co Hirošima a Nagasaki?

G: Je to sice odbočka od původního tématu, ale považuji to za velice důležitou a zajímavou odbočku. Lidé mají tendenci většině událostí přisoudit jeden význam, ale většina opravdu významných událostí má nejen více významů, ale i více vrstev významů. S tímto vědomím je potřeba přistupovat k většině dějinných událostí. Klasickým příkladem jsou Hirošima a Nagasaki. Oficiální výklad je většinou znám, ale existují ještě další a zřejmě podstatnější a významnější vysvětlení. Jedním z důvodů bylo cílené snížení frekvence vibrací Země a lidstva, aby se zabránilo transformaci a přechodu na vyšší úroveň, případně aby alespoň došlo k jejich oddálení.

M: Proč v tom nebylo pokračováno dalšími útoky?

G: Protože tomu již bylo zabráněno vyššími silami, které po první katastrofě zasáhly. Dalším důvodem, který bude pro většinu lidí ještě méně stravitelnější než ten prvně uvedený a v podstatě se o něm nikde nemluví je ten, že se jednalo o velkou rituální oběť, největší ve známých dějinách lidstva. Rituální oběť určitým silám, které by se daly označit jako negativní astrální entity, něco jako démoni války. Vaše západní civilizace se pohoršlivě dívá na Maye nebo Inky pro jejich lidské oběti. Přitom se jednalo o obětní obřady (pokud výklad vašich historiků není ještě ke všemu silně zkreslený) s jedinci či maximálně desítkami lidí. Kromě toho nesmíš zapomínat na své oblíbené rčení, že všechno je jinak, což obzvláště platí pro výklady historie. Jako určité ospravedlnění vyvraždění milionů jihoamerických Indiánů se tato teorie zdála vhodná. V případě Hirošimy a Nagasaki se však jednalo o desetitisíce lidí, kteří byli rituálně obětováni. Smyslem nejen lidských obětí bylo vždy naklonění si určitých bytostí, sil nebo energií sloužících k ovládání ostatních lidí nebo přírody (například ovlivňování počasí). Energie vytrysklá při násilné smrti je „potravou“ pro tyto entity.

M: Předpokládám, že pod pojmem negativní astrální entity nejsou zahrnuti takzvaní negativní mimozemšťané?

G: Ano, nejsou. Jedná se z pohledu většiny lidstva o negativní astrální entity, nehmotné parazity, které rovněž výrazně ovlivňují dění na Zemi, což je jiná forma bytí než hmotní mimozemšťané. K získání jejich přízně bylo vykonáno mnoho rituálních obětí v dějinách současného lidstva. Světové války obecně patří mezi takové ohromné rituální oběti. Z tohoto pohledu není vhodné podceňovat ani války, které jsou vedeny v současnosti. Nejedná se jen o ropu, ale je tam mnoho dalších souvislostí, které nejsou zřejmé ani zkušeným konspirátorům. V mnoha případech již jakákoliv válka samotná je jedním z cílů.

M: To nejsou příliš povzbudivé informace i z pohledu současného vývoje. Dokonce bych je označil za úděsné.

G: Uvedené informace jsou pouze výsečí z celkového množství informací. Celková situace není tak špatná, jak by to vypadalo dle toho, o čem jsme dosud hovořili. Existují bytosti vyšších úrovní, vyšších energií a vyšší inteligence než jsou astrální paraziti a ty také velmi významně ovlivňují dění na Zemi. Také si toho tak zvané temné síly jsou vědomy.

M: Proč tedy tyto vyšší bytosti důrazněji nezasáhnou? Z pohledu mnoha lidí je už pět minut po dvanácté.

G: Je těžké předjímat záměry a plány těchto bytostí a jejich načasování i pro moji úroveň bytí.

M: Existuje mnoho katastrofických vizí i obecně uznávaných proroků a jasnovidců. Opravdu nás čekají katastrofy?

G: Na Zemi je nahromaděno velké množství negativní energie, což působí jako jed pro organismus Země a je možné, že i přes moji snahu o celkovou korekci těchto energií budou nuceny autonomní orgány mého těla se této energie, tohoto jedu nějakým způsobem zbavit. Takže ke katastrofám skutečně může dojít, ale rozhodně se nebude jednat o katastrofy celoplanetárního charakteru. Pokud se však něco poměrně brzo v kategorii měsíců či roku nezmění, ke katastrofám dojde. Bude se však jednat o očistnou reakci organismu Země na lidskou negativitu.

M: Je nějaká naděje, že k těmto katastrofám nedojde?

G: Naděje je vždy. Na Zemi proudí stále mocné energie, které už začíná pociťovat většina lidí, i když si je mnozí neuvědomují a vnímají je jinak. Jsou zde přítomny i mocné bytosti, které mohou uplatnit svůj vliv, pokud je to součástí jejich záměrů. Dle mých informací od entit z vyšších úrovní bytí není v tomto období celoplanetární katastrofa v plánu. Místní katastrofy a místní utrpení lidí v rozsahu větším než je obvyklé však nelze vyloučit.

M: To se mi zdá trochu drsné vůči lidem v oblastech zasažených katastrofou.

G: Bytosti se nejen na Zemi v této době inkarnují vědomě a všichni se do těchto oblastí inkarnovali s vědomím možných katastrof. Také je nutno vzít v úvahu, že někteří z těch v budoucnosti, ale i současnosti trpících se sem inkarnovali s plánem transformaci Země překazit. Lidé v těchto oblastech si samy vybrali své utrpení. Je to jejich vědomá volba. M: Jakou roli v dějinách Země a v současnosti hrají bytosti na tvé úrovni jako je Slunce, Měsíc, Mars, Venuše a ostatní planety naší sluneční soustavy?

G: Slunce samozřejmě hraje velkou roli. Kromě životodárného záření je to transformátor energií z centra galaxie. Měsíc jako satelit Země byl pod vlivem negativních mimozemšťanů a byl (převedeno na lidské pocity) celkem nešťastný, že slouží proti zájmům lidí. Zařízení mimozemšťanů byly na něm umístěny v rozporu s jeho vůlí a také bytost Měsíc se snažila negativní účinky těchto zařízení tlumit. V současné době už naštěstí pro lidi i Měsíc jsou tato zařízení mimo provoz.

M: A co vliv bytostí ostatních planet?

G: Lidé mají tendenci se myšlenkově pohybovat pouze v rámci obecně přijatých vědomostí, do určité míry by se dalo říct v rámci uznaných přírodních zákonů. Vůbec neuvažují o možnosti vlivu a vědomém působení bytostí jednotlivých planet jako je Jupiter, Mars, Saturn Uran, Neptun a Venuše na celkové dění ve Sluneční soustavě. Vesmír i Sluneční soustava jsou naplněny živoucím vědomím. Aura těchto bytostí přesahuje gravitační a elektromagnetické působení těchto planet. Aury těchto bytostí v čele se Sluncem se vzájemně ovlivňují a prolínají a ovlivňují i moji auru a tím celkové dění na Zemi. Také vzájemná konstelace těchto kosmických bytostí a jejich aur vytváří v konkrétním čase i kvalitu času na Zemi. Každá planetární bytost je specifická bytost a má specifické vlastnosti a energie a tím i vzájemně se lišící specifickou auru a jejich vzájemné postavení ovlivňuje kvalitu času a kvalitu dění ve Sluneční soustavě a na Zemi. Je to obdobné jako u lidí. Lidé, kteří vás v určitém časovém okamžiku obklopují, vytvářejí svými aurami a energiemi specifickou atmosféru, která se změnou nálady těchto lidí či výměnou lidí ve vašem okolí rovněž mění. To může každý snadno pozorovat v běžném životě. Lidé vnímají působení ostatních bytostí prostřednictvím pěti smyslů. Kromě toho však jsou ovlivňováni energiemi vyzařovanými ostatními bytostmi, i když vnímání těchto energií je mimosmyslové a většinou na nevědomé úrovni. Na podobném principu funguje i energetické vyzařování planet a jejich vzájemné ovlivňování s tím rozdílem, že naopak většinou je vnímáno na vědomé úrovni. Toto energetické vyzařování však není zachytitelné vědeckými přístroji tak, jako gravitace nebo elektromagnetické záření a proto není vědci uznáváno. Tak jako lidská energie ovlivňuje ostatní lidi, tak i tato energie každé planety ovlivňuje ostatní planety (a nepochybně i Slunce) a dění na nich. Největší energie a největší vliv má samozřejmě Slunce. M: To mi připomíná astrologii.

G: Proč ne. Historie Země a lidstva probíhala zcela jinak, než jak je uváděno současnou historickou vědou. Vzhledem k tomu by slovo věda spíše patřilo do uvozovek. Země už byla mnohokrát obydlena rozvinutými civilizacemi, které byly duchovně i technologicky na mnohem vyšší úrovni než civilizace současná. Nikdy však tato civilizace nepokrývala celou zeměkouli. Vždy se jednalo víceméně o ostrovy civilizace a existovaly kontinenty či velké ostrovy jako Atlantida, Lemurie, Hyperborea či Antakritda. Kolem však žili lidé (pokud byly další části Země osídleny) i na výrazně nižších úrovních. Tehdejší duchovní civilizace nebyly tak posedlé ovlivňováním ostatní národů svou kulturou a svým způsobem života jako jediným správným. Ostatně není to tak dávno v dějinách Země, kdy situace zde byla podobná s jedním podstatným rozdílem, že vyspělost technologická nebyla současně i vyspělostí duchovní a samozřejmě tato technologická vyspělost se nedala srovnávat s technologickou vyspělostí dávných civilizací.

M: Je to hříčka osudu či náhoda, že pozůstatky těchto civilizací jsou pod vodou či mohutnými příkrovy ledu?

G: Nic se neděje náhodně. Záměrem tvůrců (a představit si pod tímto pojmem může každý, co chce) zřejmě bylo, aby každá nová civilizace začínala vždy téměř z nuly, tedy ve smyslu bez možnosti navázat na civilizaci předchozí.

M: Proč vlastně zanikaly tyto vyspělé civilizace?

G: Každá měla svůj specifický důvod a nelze je v žádném případě zjednodušit na kosmické katastrofy či kosmické války, ale je tu i jeden pro běžné lidi pravděpodobně nepochopitelný důvod. Existovaly zde civilizace, které byly jak technologicky tak duchovně tak vyspělé, že dnešní člověk by je mohl označit slovem ráj a přesto zanikly. Důvodem zániku kromě vnějších vlivů, které však byly spíše důsledkem než příčinou, bylo něco, co by se snad dnešní terminologií dalo nazvat jako vyhoření. Život plynul v klidu a harmonii nesmírně dlouho a bez vývoje a zjednodušeně by se dalo říct, že duše ztrácely zájem se znovu inkarnovat do takového prostředí, které už jim nepřinášelo žádný vývoj, žádnou novou hru, žádné nové informace. Taková civilizace se postupně vylidňovala a přestala také odolávat vnějším tlakům.

M: To je zajímavé, to by asi většina lidí opravdu nepředpokládala. Když vyjdu z teorie fraktálního uspořádání Universa, má i Země čakry?

G: Má. Zjednodušeně na jižním pólu je první čakra, ve středu Země čtvrtá a na severním pólu je sedmá čakra. Jednotlivým pásmům pak odpovídají vlastnosti přisuzované jednotlivým čakrám. Ovšem na rozdíl od běžného chápání čaker se nedají čakrám přisuzovat charakteristiky jako nižší a vyšší čakry. S přepólováním Země či posunu pólů také dochází k obrácení čaker či jejich posunu. V období, kdy na Zemi bylo podstatně tepleji než nyní, se v oblasti tehdejšího severního pólu vyskytovaly nejvyspělejší civilizace. Jednalo se o Hyperboreu a Antarktidu, což byly ostrovy civilizace, tak si je dnes představujete. Nikdy v dějinách nebyla Země takto přelidněna a s vysokou pravděpodobností už také nikdy nebude.

M: Vnímáš čas tak jako my lidé lineárně? G: Z pohledu lidí žijících v různých částech Země vlastně žiju tak, že mojí současností je vaše včera, dnes i zítra. Mé vnímání času je výrazně více vázáno na cykly. Chápu, že toto pojetí pro vás není vzhledem ke krátkosti vašeho života tak přirozené jako pro mě, protože mých sto tisíc let je jako jeden váš den.

M: Historie Země byla přece velmi ovlivněna náhodnými kosmickými katastrofami. Jak to jde dohromady s cyklickým časem?

G: Nic takového jako náhodné přírodní katastrofy, které jsou jakoby výsledkem nahodilých přírodních sil a jevů, neexistuje. Vše je projevem života, projevem vědomí. Nejen planety a hvězdy mají vědomí, ale i komety a jiné kosmické objekty. Zemětřesení, sopky, dopady velkých meteoritů, to vše je projevem tvořivé inteligence, projevem vědomí. Náhody neexistují. Jestli si někdo představuje, že kosmická katastrofa v podobě dopadu velkého meteoritu je pouze důsledkem trajektorie meteoritu kolidujícího náhodnou shodou okolností s trajektorií Země, tak je jeho představa o světě velmi zužující. Je to představa neživého, mechanického vesmíru, což je v rozporu se skutečností.

M: Chceš říct, že se jednalo o vědomé děje?

G: Všechny významné události v dějinách Země byly výsledkem tvůrčího aktu vědomé inteligence či byly alespoň ovlivněny inteligentními bytostmi. Pod pojem inteligentní bytosti je potřeba si představit široký okruh forem života. Mimo jiné, v pradávné historii Země (z vašeho pohledu) některé jevy a události, které vypadaly jako kosmické katastrofy, byly kosmickými válkami a některé kosmické války vznikaly na základě kosmických katastrof.

M: Jaký byl tvůj přímý podíl na těchto katastrofách?

G: Všechny přírodní děje na Zemi nejsou pod přímou kontrolou mého vědomí (vědomí Gaii). Je to velmi obdobné jako u člověka. Lidské tělo se skládá z trilionů buněk a mnoha orgánů a procesy v těchto buňkách a orgánech nejsou vědomě kontrolovány myslí člověka. Jednotlivé oblasti, útvary (orgány Země) fungují relativně nezávislé (autonomně) na vědomí Země (Gaii). Nezanedbatelný vliv má a také měla činnost lidí či jiných bytostí a tato činnost ne vždy byla a bývá v souladu se zájmy Země. Některé reakce mých buněk či orgánů na tuto činnost pak bývají v souladu se zájmy Země, ale již ne vždy v souladu se zájmy těch, kteří tuto pro Zemi škodlivou činnost vyvíjejí. M: Těmi jinými inteligentními bytostmi jsou míněny například i nehumanoidní inteligentní bytosti jako například inteligentní reptiloidní formy?

G: Ve své odpovědi mi to nedá, abych se nevyjádřila k vašemu pojetí inteligentních bytostí, protože je silně antropocentrické. Tak často se vám stává, že tam kde něčemu nerozumíte, máte tendenci označovat ostatní bytosti za neinteligentní, což se vám stává jak u bytostí, které jsou relativně na nižší úrovni, ale i u bytostí, které jsou na relativně vyšší úrovni. Obzvláště vaše tendence vázat výši inteligence na existenci či dokonce velikost mozku je svým způsobem až komická při všech vašich poznatcích, včetně poznatků o existenci vědomí nezávisle na těle a tudíž i na mozku. M: To plně uznávám, ale mohli bychom se vrátit k vyšším reptiloidním formám, když vynecháme slovo inteligentní?

G: Reptiloidní formy života hrály na Zemi svou významnou roli. Musím tě jen upozornit, že já osobně k nim nemám takový negativní vztah jako většina lidí. Pro mě to byli obyvatelé Země. Ve srovnání s humanoidy jsou zjednodušeně řečeno méně emoční a více agresivní, ale není tu žádný důvod, proč bych je nemilovala tak jako vás. V současné době situace vypadá tak, že na vyšších úrovních bytí bylo rozhodnuto, že nejbližší budoucnost Země je spjata s lidmi, takže není vážný důvod se touto problematikou blíže zabývat. Kromě toho doba, kdy lidé budou mít mnohem více informací o skutečné historii Země a tím i o vlivu reptiloidů na historii Země a lidskou historii, se významně přiblížila.

M: Mohl bych tě na závěr našeho rozhovoru požádat o nějaké doporučení pro nás normální běžné lidi. Co můžeme dělat, abychom prospěli vývoji na Zemi?

G: Není nic takového jako normální běžný člověk, nebo z jiného úhlu pohledu neexistuje nic jiného než normální běžný člověk. Každý jste specifická bytost s nezastupitelnou rolí a významem pro Universum. Nepodléhejte představám, že jste příliš malí, slabí a bezvýznamní. Každý může prací na sobě a pomocí druhým přispět ke zvýšení frekvence vibrací celé Země. Vím, že vám to už zní možná jako fráze, ale skutečně je tomu tak.

M: Děkuji za rozhovor a za zajímavé informace a doufám, že náš rozhovor není poslední.

G: I já děkuji, že je ochoten někdo naslouchat a jsem tu pro vás stále děti moje.

Vhodnost konkrétní stravy pro konkrétního člověka v určitém časovém období z více úhlů pohledu

01.09.2012

Každý člověk je zcela specifická bytost. Neexistují obecná pravidla, která by byla zcela platná pro všechny lidi. Mimo jiné se to týká také různých návodů na zdravý život, kdy se mnozí autoři snaží ostatní přesvědčit, že právě jejich názory jsou platné pro všechny. Zejména se to projevuje v oblasti zdravé výživy a názorů na vegetariánství, pojídání masa či živočišných výrobků obecně. Vždy jsou snášeny „nezvratitelné“ důkazy o prospěšnosti či závadnosti některého ze způsobu stravování a složení jídelníčku. Dokonce jsou činěny i závěry o duchovnosti či neduchovnosti lidí dle toho, jakou přijímají potravu.

Typické pro články z této oblasti jsou výčty důvodů charakterizující člověka jako býložravce z pohledu anatomie jeho těla či z druhé strany výpočet všech látek přijímaných z masa či jiných živočišných výrobků, bez kterého se lidské tělo neobejde bez poškozování zdraví nebo zdravého vývoje u dětí a mladých lidí.

Možná jen pro někoho je překvapující militantnost a netolerantnost některých těchto článků včetně klasických ukázek negativního programování typu, když budeš jíst tohle (případně nebudeš jíst tohle), nebudeš zdravý (či dokonce umřeš). Klasickou ukázkou pro mě byl článek jedné české guru makrobiotiky o mimořádné škodlivosti mléka a mléčných výrobků. Po jeho přečtení jsem vzhledem ke své relativně vysoké spotřebě mléka a sýrů zejména v mládí došel k zcela logickému závěru, že už jsem minimálně dvacet let po smrti J. Upozorňuji, že následující řádky neřeší problematiku vegetariánství či příjmu živočišných výrobků z pohledu filosofického, ekologického či ekonomického, ale pouze z pohledu vhodnosti pro konkrétního člověka v konkrétním časovém období. Slovo vhodnost je použito záměrně, protože se nejedná pouze o prospěšnost z pohledu fyzického zdraví. Upozorňuji, že důležitá je i formulace „v konkrétním časovém období“, protože vhodnost stravy pro člověka se může v různých údobích života měnit a také často mění.

Rovněž tak tento článek není návodem k nějakému určitému způsobu stravování. Při hodnocení konkrétní bytosti je vhodné uvažovat o dvou základních složkách lidské bytosti, které mají zásadní vliv mimo jiné i na vhodný výběr potravin a způsob stravování. Zjednodušeně se tyto dvě složky dají označit jako inkarnovaná duše a ego (tělo a mysl), které je významně ovlivněné genetickými předpoklady.

Duše má možnost při stavbě těla vybírat si pouze z genetického materiálu, který má k dispozici, tj. DNA předků, což neznamená nutně jen rodičů, ale i dalších předků (nejsou výjimkou lidé, kteří mají mnohem více společného s prarodiči než s rodiči). Samozřejmě lze předpokládat, že duše má jinou možnost, než se inkarnovat do pro ni zcela nevhodného těla, které by ji neumožnilo uskutečnit cestu, kterou má duše vykonat. Lze však předpokládat, že málokdy je v dané době k dispozici zcela ideální tělo pro konkrétní duši. To platilo zejména v poslední době, kdy se mnoho duší snažilo inkarnovat, aby zažilo současnou převratnou dobu a „o těla je nouze“.

Mnoho bytostí má proto určitý (někdy i značný) nesoulad mezi duší a tělem. Z toho důvodu je problematické považovat někoho za neduchovního jen z toho důvodu, že ještě v nějaké formě jí maso, protože je možné, že prostě jeho tělo ještě v nějaké podobě maso nebo živočišné bílkoviny potřebuje.

Zrovna tak může být někdy omylem (v konkrétním životě až tragickým) považovat vegetariána automaticky za duchovně vyspělého člověka, o což se někteří vegetariáni také snaží. Nesoulad mezi duší a egem (tělem) se může projevit v zásadě dvěma způsoby. Duše je ve své podstatě vegetariánsky založena a filozoficky má proti masu výhrady, ale tělo vzhledem ke genům po předcích v nějaké podobě maso ještě vyžaduje a dlouhodobá nepřítomnost masa ve stravě se projevuje na zdravotním stavu nepříznivě. Na druhé straně maso či mléčné výrobky vzhledem ke genetické výbavě činí tělu potíže, ale duše je na ně z předchozích životů navyklá a tělo k jejich příjmu „vybízí“. Oba tyto rozpory se v nějaké podobě negativně projevují na celkovém zdravotním stavu či pohodě daného člověka. Při komplexním posuzování problematiky prospěšnosti či závadnosti typů a forem stravování pro konkrétního člověka považuji za vhodné vzít v úvahu kromě faktorů výše uvedených jako základní ještě další dva faktory.

Jedním je faktor výchovy dotyčné bytosti okolím a jeho programování (toto musíš jíst nebo pít nebo toto nesmíš jíst nebo pít). Neustálým opakováním a případně i odměňováním při dodržování pravidla nebo trestáním při nedodržování pravidla je do mysli dítěte vkládán program, který později v dospělosti v podvědomí pracuje a řídí jednání člověka. Pokud není program vědomě „odinstalován“, tak jednání v rozporu s tímto programem může mít nepříznivé následky na zdravotní stav konkrétního člověka.

Jako příklad z jiné oblasti uvádím oblíbenou větu maminek a babiček (možná i tatínků a dědečků, ale o žádném nevím): „Vezmi si tu šálu nebo nastydneš!“. Pokud po neustálém opakování si dítě (ale někdy již i dospělý člověk) jednou šálu nevezme, je pravděpodobné, že se skutečně objeví příznaky nastydnutí, ačkoliv jiné důvody pro něj nejsou. To samé se může projevit při neustálém zdůrazňování příjmu či zákazu nějaké potraviny. Takže dítě, kterému je celé dětství zdůrazňováno, že musí jíst maso, aby bylo zdravé, může mít při přechodu na vegetariánskou stravu (například z filosofických důvodů) zdravotní potíže, což platí i v obráceném případě, ačkoliv k tomu jinak nejsou důvody z pohledu fyziologie. Druhým faktorem ovlivňujícím jednání konkrétního člověka jsou (jako ve všech ostatních oblastech) i morfogenetická pole, která ho obklopují. Převládající stravovací návyky velké skupiny lidí na určitém území či určité kultury vytvářejí mocná morfogenetická pole, která mohou ovlivnit konkrétního člověka rovněž velmi silně a mají vliv na to, co podvědomá mysl přijímá jako stravu zdraví prospěšnou či neprospěšnou. Pokud mysl člověka přijímá určitou potravu podvědomě jako zdraví prospěšnou či závadnou, je pravděpodobné, že takováto potravina bude mít na zdraví předpokládaný účinek, i když z „objektivního hlediska“ pro to není důvod. Kromě těchto hlavních faktorů nelze zapomínat ani na společenský tlak, který je v některých případech vyvíjen na lidi k určitému druhu stravování. Jedním z nich je například náboženství vyžadující určitý způsob stravování, i když v našich krajích se to týká spíše menších společenských skupin. Jsou však země, kde stravování v rozporu s náboženskými zvyklostmi je v podstatě téměř nemožné. Klasickým příkladem je ramadán v muslimských zemích. Při debatách o zdravotní vhodnosti potravin se většinou zapomíná na vitální energii v potravinách obsaženou v důsledku redukce na jejich chemické složení. Myslím, že každý, kdo je i jen trochu senzibilní pozná velký rozdíl v obsahu vitální energie mezi čerstvým ovocem a vařeným jídlem (například masem z konzervy). Rozdíl v energetickém náboji, který tělo obohacuje je opravdu velký a lze ho vnímat již při prvním soustu. Tato vitální energie se nerozlišuje pouze svojí velikostí, ale i svojí kvalitou, specifičností vibrací konkrétní potraviny. Je důležité, aby potraviny také vibračně rezonovaly s tělem konkrétního člověka. Proto ani z tohoto pohledu se nedá zobecňovat vhodnost potraviny pro konkrétního člověka.

Například dle jistých vědeckých výzkumů byly jako nejzdravější potravina vyhodnoceny jahody. Jahody mám velmi rád a cítím se po nich nyní velmi dobře, ale v dětství jsem po nich vždy dostal kopřivku. Zvířata žijící volně v přírodě, ale i mnohá zdomácnělá mají přirozený instinkt při výběru vhodné potravy. Nativní národy tento instinkt ještě neztratily, ale většina lidí na Zemi již bohužel ano. Pokud bychom tento instinkt stále měli, nepotřebovali bychom žádné „výživology“ a dietology, protože tělo by si samo řeklo, co je konkrétně pro každého z nás zdravé. Dle nejen mých zkušeností se však na navrácení instinktů dá pracovat. Delší půsty výrazně zjemňují chuť a citlivost na vhodnost potravin. Moje osobní zkušenost je taková, že po delším půstu se mi zdá většina kupovaných potravin, které mně normálně chutnají, přesolená nebo přeslazená, případně obojí najednou.

Kromě půstů se mně rovněž osvědčilo ochutnávat potraviny z pohledu vhodnosti konkrétně pro moji osobu v režimu alfa mozkových rytmů, tj. v režimu rozšířeného vědomí. Po několika takových ochutnávkách jsme zcela přestali kupovat některé potraviny do naší domácnosti.

Myslím, že opravdu není na škodu se naučit daleko více vnímat své vlastní pocity, chutě a signály vlastního těla a nespoléhat se stále jen na nutně obecné rady „specialistů“.

Bůh, víra v boha, náboženství, církve

02.10.2012

Je mi jasné, že věnovat se tomuto tématu na těchto stránkách je jako pustit se na tenký led, mimo jiné i vzhledem k většímu množství přesvědčených ateistů. Přesto doufám, že i pro ně by se minimálně některé části následujícího textu mohly stát námětem k zamyšlení. Tato úvaha se převážně vztahuje na českou společnost, i když se nepochybně většina myšlenek týká i společností jiných státních útvarů.

Je obecným problémem mnoha diskuzí, že diskutující se usilovně přou, aniž si předem vyjasní, co rozumí pod jednotlivými pojmy a velmi často se vlastně ani nemohou opravdově střetnout, protože se nepotkají se svými úvahami v jedné úrovni. Možná není nic snazšího, než aby k takovémuto „neporozumění si“ došlo u tak významově širokého a variantního slova jako je bůh. Různá nedorozumění jsou ještě daleko rozsáhlejší vzhledem k tomu, že jsou často významově navzájem zaměňovány pojmy bůh, víra v boha, náboženství a církev. Běžným zkreslením (následně vedoucím k ne zcela spravedlivému odsouzení víry v boha) bývá zaměňování či ztotožňování víry v boha s instituciolizovanými náboženstvími či dokonce církvemi. Negativní následky působené církvemi a jejich ideologiemi (náboženstvími) jsou pak přisuzovány víře v boha.

V následujícím textu se pokusím (doufám, že i způsobem přijatelným pro ateisty) tyto jednotlivé pojmy popsat včetně jejich vzájemných vztahů a rovněž vysvětlit důvody některých pramenů ateismu. Jako vždy zdůrazňuji, že se jedná o můj úhel pohledu a nutné zjednodušení a tím i nepochybné zkreslení, zejména v části věnující se bohu a připouštím, že skutečnost se může od mého popisu této skutečnosti lišit (a co se týče boha, nepochybně liší) i podstatně.

K pojmu bůh (v jakémkoliv textu) je nutno vždy přistupovat obezřetně a vzhledem k souvislostem, v kterých je používán. Slova bůh, boží nebo božský jsou používána v tolika možných významech a odstínech s tolika různými nuancemi, že je v podstatě téměř nemožné vnímat je jako jeden pojem. Používají se i ve významech, které s původním významem nemají moc společného. Např. „Pane bože, co jsem komu udělal.“, „Hergot“ nebo dokonce „božský Kája“.

Bůh

Tato kategorie je ve srovnání s následujícími třemi nesrovnatelně problematičtější už jen z toho prostého důvodu, že existuje významná část lidí, která v existenci boha nevěří, zatímco o existenci církví, náboženství a víry v boha nepochybuje nikdo.

Slovo bůh je velmi různorodým používáním natolik zdeformované a zdiskreditované v očích mnoha lidí, že mnozí myslitelé se mu raději vyhýbají a používají pojmy jiné jako například původní zdroj, absolutno, kosmická inteligence a stvořitel.

Pokud připustíme boží existenci, je skutečně nutné si stále uvědomovat, jak nesmírně nás tato tvůrčí inteligence může přesahovat, a že jsou věci, které navždy zůstanou mimo naše chápání. Při pokusu o předložení sofistikované představy boha je proto mnohem snazší definovat, čím bůh dle této představy není. Smyslem tohoto článku není (a ani to vzhledem k rozsahu není možné) předkládat zde sofistikovanou představu boha (pokud by někdo měl zájem, je možné nahlédnout na takovýto pokus autora na adrese http://www.miroslav-zelenka.cz/cz/elegantni-buh

), ale velmi ve zkratce se pokusím vyjádřit, co dle mého názoru bohem není. Bůh není jakási personifikovaná bytost, která rozhoduje o tom, co je dobré a zlé a ostatní bytosti posuzuje, případně trestá či odměňuje podle toho, zda jednají v souladu s „božím zákonem“ či nikoliv. Tuto antropomorfní představu boha s lidskými vlastnostmi většiny velkých náboženství nejlépe vystihuje často používané úsloví v lehce pozměněné podobě: „Člověk stvořil obraz boha k obrazu svému.“

I současná oficiální věda dochází postupně k závěrům, že bez existence jisté tvůrčí inteligence může jen obtížně vysvětlit existenci okolní reality, vznik vesmíru, života a člověka. Není vyloučeno, že v době nepříliš vzdálené dojde k podstatné změně existujícího paradigmatu tak zvané západní civilizace a připuštění či dokonce důkazu existence tvůrčí inteligence vysoce přesahující naše možnosti či dokonce chápání. Východní civilizace nemají s existencí boha většinou žádné problémy. Člověk stvořil obraz boha (zdůrazňuji obraz boha, ne boha) k obrazu svému. Vzhledem k omezením, které má lidská bytost jako druh, je takto vytvořený obraz boha značně omezený (možná přesněji řečeno neúplný). Vzhledem k tomu, že každý člověk je rovněž nutně omezen vůči lidské bytosti jako druhu (protože každý člověk je zcela specifický), je takto omezen i obraz boha, který si vytváří každá jednotlivá lidská bytost. Rovněž se dá do určité míry říct, že čím omezenější člověk, tím i omezenější obraz boha. Není vhodné si v daných souvislostech představovat pod pojmem omezený pouze člověka s nízkou inteligencí, protože i někteří vysoce inteligentní lidé mají značně omezenou představu o bohu. Na druhé straně i lidé s nižší inteligencí si na základě intuice mohou vytvořit poměrně sofistikovaný obraz boha.

Víra v boha

Upozorňuji lidi věřící v neexistenci boha, že (dle jejich názoru) chybějící důkaz existence boha není důkazem jeho neexistence. To ostatně platí v obecné rovině a netýká se jen boha. V této souvislosti je zajímavé skutečnost, že tito lidé často věří v mnoho teorií a hypotéz, pro něž žádné důkazy neexistují.

Jsou dvě základní kategorie věřících v existenci boha, či věřících v jeho neexistenci. Příslušníci první kategorie věří apriori a žádné důkazy ani argumenty tuto víru nemohou zvrátit a příslušníci druhé kategorie věří na základě svého vlastního poznání (poznání v nejširším slova smyslu).

V této druhé kategorii se vyskytuje zajímavý fenomén, kterému dle mého názoru není dostatečně věnována pozornost. Jsou věřící v neexistenci boha, kteří jsou ateisty z toho důvodu, že jim byla předkládán či se setkali s obrazem boha některého z náboženství, s kterým se nedokázali intelektuálně ztotožnit. Klasickým je v této oblasti výrok Miloše Zemana (nejsem si jist zcela přesnou interpretací): „ V boha jsem přestal věřit, když jsem se dozvěděl o koncentrácích.“ Pokud známe pouze obraz antropomorfního boha, pak otázka, jak by bůh, kdyby existoval, mohl něco takového dopustit, zní celkem logicky.

Dalším poměrně rozšířeným (a stále se rozšiřujícím) jevem v této druhé kategorii je víra v boha bez potřeby zařazení obrazu boha do některé ze škatulek stávajících náboženství.

Víra v boha je vnitřní vztah člověka k tomu, co si sám pro sebe představuje pod pojmem bůh a není podstatné, jak tuto představu získal, či zda mu dokonce byla víceméně implantována výchovou či výukou nebo jiným okolnostmi. Víra v boha logicky není možná bez představy boha, ale je možná a dokonce v poslední době čím dál tím častěji bez náboženství, natož náboženství institucializovaného či dokonce církve.

Nemohu se nezmínit ještě o jedné kategorii, která je (netroufám se říct, jak dalece záměrně) ignorována v průzkumech a dotaznících všeho typu a tou je skupina lidí, kteří netvrdí, že věří v boha, ale tvrdí, že vědí, že bůh je. Přitom myslím, že tato skupina výrazně narůstá. S tím do určité míry souvisí i některé předpovědi, že v relativně dohledné době dojde k vědeckému důkazu existence boha, duše a života po smrti.

Ateismus mnoha lidí je v našich končinách nejvíce ovlivněn značně zjednodušenou, personifikovanou a antropomorfní představou starozákonního boha tří monoteistických církví zejména křesťanství, s kterou se mnoho lidí nedokáže intelektuálně vyrovnat. Tito lidé obtížně chápou, jak by mohl láskyplný a milující bůh dopustit taková utrpení, jakých jsme byli a stále jsme svědky. Protože neznají sofistikovanější verzi boha, ale čistým materialismem se jim nedaří vysvětlit si vše, co se děje kolem nich, tak často používají tuto či podobnou větu: „Nevěřím v boha, ale myslím si, že existuje nějaká inteligence, která nás výrazně přesahuje.“

Je potřeba si uvědomit jednu věc. To, čemu můžeme říkat bůh (pokud připouštíme jeho existenci), nás nutně musí převyšovat ve všech směrech natolik, že to prostě nejsme s naší úrovní vědomí schopni pochopit.

Náboženství

Byl bych nerad, aby náboženství v mém pojetí bylo chápáno pouze jako něco negativního. Jsou lidé, kteří prostě nejsou schopni si vytvořit vlastní vnitřní ucelené paradigma, tedy vlastně představu o všem co je „nejá“, a proto pro ně jsou již existující učení víceméně nezbytná, což se týká rovněž ateistů. Otázkou samozřejmě zůstává, jak dalece jsou takovíto lidé snadno ovládatelní církvemi právě prostřednictvím těchto náboženství, jejich mýtů, rituálů a symbolů.

Institucializovaná náboženství jsou ve své podstatě ideologiemi sloužícími církvím k realizaci jejich cílů, a proto kanonizace věrouky je těmto cílům plně podřízena a vzhledem k tomu dochází i ke značným deformacím původních zdrojů a výraznému odklonu od původních myšlenek. Týká se to bohužel i většiny (v našich očích někdy trochu idealizovaných) východních náboženství. Klasickou ukázkou je buddhismus, u kterého jsou běžnou veřejností vnímány určité dalajlámou předkládané ideje, aniž existuje povědomí širší veřejnosti o tom, jak fungovala tibetská společnost založená na státním náboženství ještě v polovině minulého století. Významnou roli snad u každého náboženství hrají rituály a symboly, které bývají charakteristické právě pro konkrétní náboženství či církev. Někdy jsou dokonce právě tím, čím se odlišují od jiných forem téhož náboženství a jako takové bývají předmětem náboženských sporů a válek. Někdy se zdá neuvěřitelné (z pohledu nezaujatých pozorovatelů), jak relativně drobné odchylky mohou vést ke krvavým sporům.

Negativně působí také tendence jednotlivých náboženství k výlučnosti a tím i názorům o nepravdivosti či dokonce škodlivosti věrouk ostatních a z toho pramenící nevraživost vůči ostatním náboženstvím a jejich příslušníkům. Náboženství existovalo a existuje ve všech civilizacích a kulturách. Jeho existenci lze v souladu s principem Occamovy břitvy (jednodušší vysvětlení bývá zpravidla blíže pravdě) vysvětlit nejsnáze právě existencí jisté tvůrčí inteligence, které můžeme říkat bůh. Všechny ostatní konstrukce důvodů vzniku a existence náboženství jsou podstatně složitější. Církev

Církev je organizace zajišťující realizaci institucializovaného náboženství skupinou lidí, kterou spojuje toto náboženství. Bohužel (opět jeden z významu použití slova bůh), v podstatě všechny církve dříve nebo později se proměnily v organizace, jejichž cílem je moc nebo peníze. To ale neznamená, že všichni členové těchto organizací jsou takto zaměření a smyslem jejich činnosti je pouze boj o moc a peníze. Obávám se však, že po určité době od vzniku konkrétní církve jsou takto zaměřeni všichni příslušníci vrcholového vedení.

Když vyjdeme z předpokladu, že vše v tomto světě je polaritní, lze předpokládat, že i v církvích se vyskytují lidé slušní a dobří a rovněž i jejich protiklady. Z toho pak pramení i jejich činnost a dopad na společnost. Protože však rozhodující vliv mívá po většinu času (kromě dějinně krátkých okamžiků revolucí) ve všech oblastech vrcholové vedení, je dle mého názoru převažující vliv na společnost negativní. Křiklavé případy z dějin (kdy výraz negativní vliv je opravdu silně eufemistický) a nakonec i ze současnosti jsou všem dostatečně známy, takže nepovažuji za nutné se jim v tomto textu věnovat. V dnešní době je poměrně rozšířen názor, že současný stav společnosti je způsoben nedostatkem víry v boha a úpadkem vlivu náboženství a církví. Myslím, že tomu tak není.

Víra v boha nepřinášela pro společnost žádné výhody z pohledu morálky a míru ve srovnání s ateismem. Církevní a náboženské příkazy a zákazy bez morálního imperativu v každém člověku byly založeny pouze na strachu z trestu (ať světského či božího), což nemůže dlouhodobě nikdy přinášet kladné výsledky.

Dokonce bych řekl, že ve jménu božím bylo způsobeno a stále se je působeno mnoho utrpení. Pokud páchali ateisté zlé skutky ve jménu ateismu, tak to byly téměř vždy skutky vůči činitelům církve v dobách reálného socialismu a utrpení z nich plynoucí bylo nesrovnatelně menší než utrpení způsobené ve jménu božím.

Pokud se podíváme na naše politické činitele, kteří se hlásí ke křesťanské víře (zdůrazňuji slovo „hlásí“, protože o víře by se dalo asi s úspěchem pochybovat), tak je zřejmé, že příslušnost k náboženství či církvi nemá žádný kladný vliv na morálku či etičnost jednání těchto lidí. To samé se dá říct i o mnohých činovnících církví.

V náš prospěch je sounáležitost se všemi lidmi a bytostmi

24.10.2012

Tento článek je tak trochu kompilát více mých článků s přidáním několika nových myšlenek s přihlédnutím k poslednímu vývoji situace ve světě i na naší politické scéně.

Hodnocení současné krize některými lidmi, kteří nesou označení ekonomové, mě občas fascinuje, i když jsem si vědom, že mnozí z nich se ani nechtějí dobrat nějakých odpovědí či dokonce východisek z krize.

Státy jsou zadluženy, banky jsou zadluženy, firmy jsou zadluženy a lidé jsou zadluženi, což dle názorů ekonomů téměř nemá pozitivní řešení, nebo ho má, ale pozitivní výsledky jsou velmi vzdálené (například deset let).

Proč si takový ekonom nepoloží zcela jednoduchou a logickou otázku, komu to vlastně všichni dlužíme? Proč se tato otázka v médiích v podstatě vůbec neřeší? Co je na této otázce tabu? Nehrozí náhodou nebezpečí, že kdybychom si tuto otázku zodpověděli, že bychom se mohli dobrat skutečné příčiny krize? Pokud bychom si dlužili navzájem, pak by přece stačilo provést jednoduché započtení a je po krizi.

Pro většinu lidí zajímající se o věci veřejné může být pozoruhodná informace o tom, že miliardářům v USA se za poslední tři roky zvýšil majetek o 0,5 bilionů USD. Rozevírání nůžek mezi nízkými a vysokými příjmy se stále zrychluje a na bohatnutí těch skutečné bohatých má krize zcela evidentně jen pozitivní vliv.

Stále ještě je možno najít dost článků či diskuzních příspěvků, ve kterých autoři píšou o hlouposti či neschopnosti příslušníků vládnoucí vrstvy, která má za následek krizi. Jak je možné, že tito „hloupí a neschopní“ na krizi bohatnou?

Bylo by velmi naivní si myslet, že u nás je tomu jinak, i když žádná čísla „kupodivu“ nejsou zveřejňována a týká se to nepochybně i politických představitelů. Je snad známo, že by nějaký vrcholový politik během krize zchudnul? Tím nechci tvrdit, že by někteří politici nebyli svým způsobem hloupí, ale jejich hloupost se neprojevuje podstatnými kroky, které činí, protože o těch nerozhodují, ale projevuje se v odůvodňování těchto kroků.

Kam to směřuje, je docela zřetelně vidět na Řecku. Tlak na privatizaci státního majetku ze všech stran je obrovský, i když si nemyslím, že to je jediný cíl krize.

Přes všechna tvrzení (h)různých politiků a ekonomů o tom, že základním problémem jsou chybějící peníze, či dokonce, že lidi si „to“ prožrali či prolenošili, z logiky výše uvedených věcí plyne, že absolutní nedostatek peněz tím skutečným důvodem být nemůže. Finančních prostředků ve všech jejich formách je dost (vždy bylo a mnozí investoři obtížně hledali a stále hledají, kam je vložit), ale jsou používány (nebo i velmi často nepoužívány – staženy z oběhu) pouze ve prospěch velmi úzké skupiny lidí.

Prospěch je myšlen v širokém slova smyslu nejedná se pouze o peníze a majetek a dokonce ani jen o moc. Záměrné vytváření krize či podmínek pro její vznik a trvání může mít například za cíl i redukci počtu obyvatel na Zemi.

Není jediný rozumný důvod (samozřejmě z pohledu většiny) pro to, aby se lidé měli hůře než dříve. Existuje dostatek zdrojů, půdy, výrobních kapacit, pracovních sil a nových technologií k tomu, aby lidé mohli produkovat dostatek potravin, výrobků a služeb minimálně k udržení dosavadní životní úrovně.

Kde je tedy chyba ve společnostech, které si říkají demokratické a kde si lidé volí své vládce? Hlavní problém nespočívá ve formě společenského zřízení, ale v způsobu vládnutí a způsobu rozdělování vytvořené užitné hodnoty. Pokud jsme si takto zodpověděli otázku příčin problémů soudobé společnosti, a když problémy analyzujeme více do hloubky, tak můžeme konstatovat, že za způsob vládnutí odpovídá vládnoucí vrstva. Když jdeme ještě více pod povrch, tak prvotní příčinou je způsob, jakým se vládnoucí vrstva utváří, tj. způsob, jakým se někteří lidé dostávají k politické a v neposlední řadě i ekonomické moci (případně, jak si ji udržují). Proces tvorby moci je rozhodující a určuje kdo (a do určité míry i jak) bude politicky i ekonomicky vládnout

Změnu současné politické a ekonomické situace ve společnosti je dle mého názoru možno dosáhnout pouze kooperací všech občanských aktivit a iniciativ i jednotlivých lidí, jejichž skutečným zájmem je transformace společnosti, která by byla ve prospěch většiny lidí.

Nezbytnou podmínkou je sjednocení všech těchto subjektů, a to je dle mého názoru možné jen na základě dohody o společném minimálním programu, který bude všemi akceptovatelný. Z toho důvodu by měl být tento program pokud možno zaměřen více na vlastní proces změn, než na předpokládané výsledky, protože jen v tomto případě je výrazně vyšší pravděpodobnost shody. Současná občanská opozice je natolik roztříštěná ve svých (často zcela zbytečně pravo-levých) názorech, že koncentrace na proces je zřejmě nezbytnou podmínkou jejího možného úspěchu proti relativně (přes všechny zdánlivé rozpory) konsolidované politické a ekonomické skupině, která je u moci politické i ekonomické.

Z výše uvedených důvodů je nejvhodnější cestou (zjednodušeně řečeno) koncentrace na vlastní proces nastartování transformace, na proces demokratizace společnosti a ne na konkrétní cíle transformace.

Jak jsem psal již dříve, existuje ne zcela nereálná varianta, že současná vládnoucí politická garnitura (míněno nejen ODS a TOP) je určena k odepsání a je připravena zcela nová viditelně nezkompromitovaná garnitura, která by však měla jednat opět podle not globálních hráčů. Mnohé tomu nasvědčuje – například současné mediální hrátky s odhalováním korupce a odkláněním státních financí a majetku, převod veškerého veřejně známého majetku „nejlepšího ministra financí“ na příbuzné apod.

Odhaduji, že někteří z nich to již tuší (možná i vědí) a připravují si ústup. Zatím to však vypadá tak, že většina to ještě netuší a pere se či slouží ještě ze všech sil. Situace se za půl roku změnila jen v tom smyslu, že uvedený scénář je stále pravděpodobnější. Opět jsou připraveni charismatičtí vůdci, kteří nás povedou ke světlým zítřkům.

Tak, jako se říká, že náctiletí mají heslo: „Nevěř nikomu nad třicet!“, tak je možné konstatovat, že většina obyvatel naší republiky přijala za své heslo: „Nevěř nikomu nad deset milionů!“. Bez integrace skupin do deseti a nad deset milionů je však budoucnost transformace naší společnosti poměrně komplikovaná. Bohužel vzájemné předsudky obou skupin jsou dost silné. Jako klasická ukázka této rozpornosti se mi zdá článek, který v nadpisu obsahoval větu, že Babiš živí 30 tisíc rodin a do diskuze někdo napsal: „Není to náhodou tak, že 30 tisíc rodin živí Babiše?“

Zásadní rozpor vzniká mezi těmi, kteří přímo tvoří hodnoty a těmi, kteří je přerozdělují a mají k tomu oprávnění daná mocensko-ekonomickým postavením či právním předpisem. Celkem logicky a nijak nepřekvapivě ti, kteří mají oprávnění hodnoty přerozdělovat, je přerozdělují zejména ve svůj prospěch. Je možné, že by naše společnost fungovala celkem v přijatelné shodě i přes nepříznivé vnější okolnosti, kdyby toto přerozdělování nebylo tak křiklavě nerovnoměrné a nezpůsobovalo u mnoha lidí již vážné existenční potíže.

Připomínám (doufám, že zbytečně) že i v naší společnosti existují menší a střední podnikatelé, kteří mají podporu svých zaměstnanců, kteří jim nezávidí vyšší příjmy plynoucí z vyššího rizika a vyšší odpovědnosti.

Obávám se, že je u nás stále mnoho lidí, kteří se o věci veřejné nezajímají do té doby, dokud nepřijdou o práci, přestanou splácet hypotéky a leasingy a začnou přicházet o své majetky. Pak teprve začnou křičet o nespravedlnosti této společnosti a neuvědomují si, že svým nezájmem a nečinností se na tom velkou měrou rovněž podílejí. Mnozí lidé si bohužel dle mého názoru chybně myslí, že jedinou možnou občanskou aktivitou jsou volby nebo stávky a demonstrace.

V současné době v naší republice již existuje mnoho občanských aktivit a iniciativ, kde je možno se zapojit a podílet se na vytváření občanských struktur, které při vyšším stupni kooperace a programovém sjednocení mohou dokázat z dnešního pohledu neuvěřitelné věci. To bychom ovšem museli překonat občanskou pasivitu a všeobecné znechucení politikou. Komu tato pasivita a znechucení slouží, není tak těžké si domyslet, takže celkem pochopitelně ani není ze strany vládnoucích sil zájem pokusit se tuto situaci nějak zlepšit.

Rovněž mnozí podnikatelé, a to nejen malí a střední jsou už nespokojeni se současnou situací. Logicky se obávají, že při pokračování současného způsobu vládnutí je pravděpodobnost nějakého revolučního vzepětí poměrně dost velká a při revolučním kvasu je uplatnění hesla „Každý nad deset milionů je zloděj a náš nepřítel“ celkem pravděpodobné.

Kromě toho i požadavky na úplatky začínají přesahovat únosnou mez a jejich možnosti a podnikání pak pro ně ztrácí smysl.

Jenže stále ještě nenacházejí sílu vzepřít se současnému systému, se kterým jsou většinou spjati pupeční šňůrou. Vystoupením proti současnému systému jim hrozí nebezpečí odstřižení od všech státních zakázek nebo různé šikany ze strany státních orgánů napojených na mafie všeho druhu.

Pokud se nestane něco zcela mimořádného, neexistuje jiná varianta než sjednocení většiny slušných lidí s jediným cílem, kterým bude transformace naší společnosti.

Transformační proces, pokud se podaří spojenými silami nastartovat, však dle mého názoru musí ve svém průběhu stále zohledňovat dvě podmínky, jednu vnitřní a jednu vnější.

Vnitřní podmínkou je stav jednotlivých prvků systému, tj. konkrétních lidí realizujících systém (což je velká většina). Myslím, že je na místě sice lidi nepodceňovat, ale na druhé straně nepodléhat nepřiměřeným iluzím. Systém musí být tvořen na míru lidí, kteří jsou k dispozici. Nemá smysl vytvářet systém vypadající na první pohled ideálně v době, kdy na něj lidé ještě nejsou připraveni. Na tom již vícekrát ztroskotaly mnohé utopické vize.

Vnější podmínkou je stav okolního světa kolem nás. I tomu je nutno přizpůsobovat formu a průběžné cíle transformace. Myslím, že vzpomínka na rok 1968 by nám měla stále připomínat, že nežijeme ve vzduchoprázdnu, a že v tomto směru se toho za ta léta zase tolik nezměnilo. Situace na Islandu je pro nás sice zajímavým příkladem, ale podmínky naše a Islandu nejsou zcela srovnatelné.

Je nutné, aby si pokud možno co nejvíce lidí ze všech vrstev společnosti uvědomilo jednu zásadní věc. Změna bude v každém případě. Tato společnost již nemůže dále takto pokračovat. Důležité však je, zda změna bude ve prospěch většiny společnosti či její malé části. To je potřeba si stále připomínat a nenechat se ukolébat vidinami, že krize nějak vyšumí a s drobnými změnami se pojede přibližně stejně jako dosud. To již dnes není možné a vnímá to tak stále více lidí. Bohužel velké množství lidí stále podléhá tlaku médií, že by stačilo vyměnit pár nejhorších politiků a zavřít pár mafiánů a situace ve společnosti by se uklidnila a postupně zlepšovala. Je potřeba si uvědomit a šířit mezi co největší počet lidí, že tomu tak prostě není. Nenechme se ošálit iluzí revoluce, kterou bychom mohli v souladu se současnými reklamními praktikami nazvat „ještě sametovější“, která přinese větší části společnosti temné zítřky, menší části společnosti mírně světlejší a jen velmi malé části společnosti světlé zítřky.

Máme povinnost vůči sobě a svým dětem pracovat na sobě i ve společnosti tak, aby až se nás někdo zeptá, v čí prospěch konáme, abychom dokázali s čistým svědomím odpovědět: „V náš prospěch.“ a ta slova „v náš“ budou vyjadřovat sounáležitost se všemi bytostmi. Slova „v náš“ půjdou ze srdce a nebude se jednat pouze o mozkem chladnokrevně kalkulovaný prospěch. Až dojdeme do tohoto bodu, pak rozvoj (čímž není rozhodně myšlen růst HDP) naší společnosti nebude mít v dohledné době hranic.

Stále znovu opakuji. Koncentrujme se na to, co nás spojuje a ne na to, co nás rozděluje.

Nekonečné vědomí a vědomí nekonečna

30.10.2012

Subjektivní hodnocení - blázen je člověk, který se odchyluje od představy konkrétního člověka o tom, co je normální.

Relativně objektivní hodnocení - blázen je člověk, který se odchyluje od představy převládající v konkrétní společnosti o tom, co je normální. Různé společnosti hodnotí stav normality a bláznovství velmi rozdílně až protichůdně. Kromě toho každý génius je svým způsobem blázen, ale ne každý blázen je génius, tak jak si to nesprávně vykládá spousta bláznů.

Vzhledem ke svým názorům, které zveřejňuji, pravděpodobně splňuji z pohledu většiny lidí obě kritéria bláznovství, ale při svém optimismu to vidím tak, že jsem blázen, který je přínosem pro ostatní blázny tím, že jim říká, že je lepší být blázen.

Jsou názory, hypotézy či teorie, které jsou pro současnou západní oficiální vědu stále zcela nepřijatelné a jejich obhájci jsou považováni za blázny, i když se situace přece jen podstatně zlepšuje a autoři těchto teorií nejsou již zavírání do blázince J. Na druhé straně sama věda často pracuje způsobem, který silně připomíná Konfuciův výrok: „Nejtěžší ze všeho je najít černou kočku v temné místnosti, zejména tehdy, když tam žádná kočka není.“

Existence vědomí nezávisle na těle je jedním z jevů, které vzbuzují mimořádně silný odpor, protože nabourávají všechny zažité představy o funkci mozku a mysli. Přesto existence vědomí nezávisle na těle je pro mnoho lidí již prokázaným a prokazatelným faktem, i když se k tomu oficiální věda tváří stále poměrně skepticky a raději se zkoumání tohoto fenoménu úzkostlivě vyhýbá. To se ovšem netýká vojenských výzkumných programů, kde například tak zvané dálkové vnímání (remote viewing) je vysoce rozvinuté.

V dnešní době již existuje dost lidí, kteří nepotřebují žádné důkazy od ostatních, protože mají vlastní dostatečně průkazné zkušenosti s tímto jevem. I ve vědeckých kruzích se objevují lidé, kteří tento fenomén zkoumají za pomocí vědeckých postupů a jejich výsledky jasně hovoří o prokázání existence vědomí nezávisle na těle. Zajímavé je, že někteří, jestli ne většina, začínali s tím, že chtěli prokázat neexistenci tohoto jevu. Nedávno proběhla internetem informace o americkém neurochirurgovi, který po zážitku blízké smrti (NDE) na tuto věc zcela změnil názor a zařadil se mezi ty, kteří vědí, že vědomí smrtí nezaniká.

Pokud připustíme existenci jevu nezávislosti vědomí na těle, nutně se začne vkrádat otázka závislosti inteligence bytosti na velikosti mozku. Věda přes zřejmá a evidentní fakta má stále tendenci vidět mezi velikostí mozku a inteligencí vztah přímé úměrnosti. Názorně je to vidět na teoriích o údajných předcích člověka, kteří jsou jen z titulu své menší mozkovny bez dalšího považováni za méně inteligentní. Trochu to sice narušuje člověk neandertálský, ale „věda“ si „šikovně poradila“ již i s většími nesrovnalostmi.

Přitom existují ve zvířecí říši zcela evidentní příklady, které přímou úměrnost mezi inteligencí a velikostí mozku jednoznačně popírají. Stačí k tomu pro nás všechny dostupné porovnání například mozků dogy a kočky, myší nebo některých ptáků (ptáci z čeledi krkavcovitých stále více udivují vědce svými mentálními schopnostmi například používáním nástrojů či početními úkony) a je zřejmé, že je vše asi trochu jinak. Dalším příkladem je chobotnice, které někteří vědci přisuzují inteligenci až na úrovni delfínů přes to, že ve srovnání s nimi mají velmi malý mozek. Mravenci a včely již zcela překračují všechny limity vztahu velikosti mozku a inteligence. I současná věda však začíná tento vztah chápat jinak, i když zatím ještě toto téma relativizují (viz http://www.lidovky.cz/vetsi-mozek-nezarucuje-vyssi-inteligenci-tvrdi-vedci-pf6-/ln_veda.asp?c=A121022_104349_ln_veda_sk

).

Uvedené příklady ze zvířecí říše z jedné strany podporují teorii o nezávislosti vědomí na těle a ze strany druhé teorie o nezávislosti vědomí na těle vysvětluje, proč mentální schopnosti některých bytostí jsou „neúměrné“ velikosti „orgánů“ (například mozku), který má být původcem těchto mentálních schopností.

Pokud k výše uvedenému ještě přidáme ověřené mentální a komunikační schopnosti rostlin, u kterých se o mozku, tak jak si ho běžně představujeme, nedá vůbec hovořit, tak to, co považujeme za indicie o nezávislé existenci vědomí, se začíná silně podobat důkazu.

Vědci zjistili (je trochu mimo moji představivost jak), že v každé buňce za jednu sekundu proběhne až 100 000 různých chemických reakcí. V lidském těle jsou triliony buněk a všechny spolupracují v neskutečně složitém procesu bez účasti naší vědomé mysli. Je možné, aby tyto procesy nebyly řízeny vědomím? Soudím, že ne a že každá buňka i každý orgán v těle mají svébytné vědomí, i když je to možná pro nás obtížně představitelné. Je vůbec možné, že by se takto složité lidské tělo poskládalo během evoluce z aminokyselin, když už i evoluční vznik aminokyselin je za hranicí zázraku?

Jestliže budeme považovat za prokázanou nezávislost vědomí na těle, není důvod proč nepředpokládat, že vědomí mohou mít i rostliny a dokonce i tak zvaně neživé věci. Pod pojmem neživá věc je v této souvislosti možno zahrnout i „věci“ je jako je Země, Měsíc, Mars, hora, kámen, krystal, molekula, atom, foton, ale také auto, dům nebo hračka.

Myslím, že kdybychom se k některým takovým „neživým věcem“ chovali jako k bytostem, které „mají“ vědomí, možná bychom se divili, o co lepší by u těchto výrobků byla delší životnost a lepší funkčnost.

Proto je vhodné být stále ve stavu pozorovatele a být si vědom, že vše nejen kolem nás, ale absolutně vše, je projevem vědomého života. Každý kamínek, každá větvička na cestě je projevem vědomého života a nic se neděje náhodou. Hranice mezi jednotlivými formami vědomí jako jsou například vědomí nerostů, rostlin a zvířat, jsou z úrovně všezahrnujícího vědomí daleko méně zřetelné, než si představujeme.

Představa toho, že každá entita v Universu má vědomí, nebo přesněji řečeno je vědomím, nás přivádí k obrazu nekonečného vědomí skládajícího se z nekonečného počtu relativně autonomních vědomí, která vzájemně interagují v neuvěřitelné disharmonické harmonii nebo harmonické disharmonii. Pro naši mysl je zcela nad rámec možného chápání (při její současné úrovni) fungování tohoto vědomí nekonečna (Teoversa) v jeho komplexnosti. Teoversum je možné si přestavit i jako neuvěřitelně velkou síť relativně autonomních vědomí. V této síti dochází k neustálému pohybu informací všemi směry v podstatě v přítomném čase. Vše je jen relativní. Naše Galaxie či dokonce celý náš Vesmír je jako zrníčko prachu u cesty nějaké bytosti. Zrníčko prachu u naší cesty může být galaxií či vesmírem jiných bytostí.

Prvním stupněm na cestě k chápání nekonečného vědomí je pochopení toho, kdo jsem. Zkusili jste někdy někomu položit otázku „Kdo jsi?“ Odpovědí může být jméno, povolání, druh momentální formy v inkarnaci (člověk, muž, žena), ale ani při dalším tázání a vylučování nevhodných odpovědí se pravděpodobně nedostaneme k odpovědi“ „Vědomí“ nebo „Duše“. Kdy se potkáme poprvé vědomě s lidskou duší? Když si uvědomíme, že lidská bytost je duší a ne egem.

Když se hovoří o egu, a to ještě v negativních souvislostech, tak ve velké většině případů si lidé představí tělo a jeho funkce a tím i mysl jako funkci těla. Ego skládající se z těla a mysli, je tak většinou nevědomky redukováno na tělo, což mívá za následek, že pokud chceme se svým egem pracovat, většinou pracujeme pouze se svým tělem.

Mezi lidmi, kteří si uvědomují, že jsou vědomím, však existují velké rozdíly. Někdo je schopen si uvědomovat své vědomí na úrovni duše, ale někdo i na úrovni ducha (vícedimenzionální bytosti).

Zrovna tak, jako se naše vědomí koncentruje při snění konkrétního snu na určité astrální prostředí, tak vícedimenzionální bytost (duch) se částí svého vědomí koncentruje (sní svůj vědomý sen) při inkarnaci na určité 3D prostředí. Vícedimenzionální bytost však sní všechny své sny paralelně najednou.

Lidské (ale i mnohé další) bytosti je možné chápat i jako výsledek nekonečné tvůrčí invence a smyslu pro humor Stvořitele. Pro lepší chápání rozpornosti náboženských a filozofických názorů a z nich plynoucích paradigmat je vhodné provést určité zjednodušení na tři základní pojetí vztahů hmoty a vědomí. Z nedostatečného uvědomění si výchozích hledisek pak často vznikají zbytečná nedorozumění a neřešitelné rozpory.

Existují tři základní pojetí ve zjednodušené podobě

1. Hmota je prvotní a vědomí je projev vysoce organizované hmoty

2. Existuje vědomí a hmota jako relativně nezávislé prvky světa a vědomí je prvotní a ovládá hmotu

3. Existuje pouze vědomí a hmota (čas a prostor) je jen virtuální realitou, hrou vědomí.

Tomu odpovídají i tři představy o obrazu boha.

Ad 1. Člověk stvořil obraz boha k obrazu svému.

Ad 2. Bůh stvořil svět a bůh a svět jsou oddělené entity.

Ad 3. Existuje jedno jediné vědomí, které je současně bohem i světem (Teoversum).

Tomu odpovídají i rozdílné teorie o člověku a případně ostatních bytostech a jejich stvoření.

Dle bodu 1. Vše (včetně vědomí člověka) vzniklo víceméně náhodnou evolucí.

Dle bodu 2. Bůh stvořil člověka a vložil do něj část sebe, boží jiskru, zatímco ostatní bytosti jsou stvořeny pouze z „materiálu“, z kterého je stvořen svět.

Dle bodu 3. Všechny bytosti jsou z „materiálu“ Teoversa (protože jiný neexistuje) a jsou si tímto rovny. Vše je jen vědomí, vše je projevem života.

Vzhledem k nekonečnému tvůrčímu potencionálu vědomí každé bytosti lze pochopit, že nebe, očistec a peklo opravdu existují, nejsou jen pouhými výmysly náboženství. Ony skutečně existují, ale v odlišné formě, než jak nám jsou předkládána většinou náboženství.

Existuje mnoho astrálních vibračních úrovní. Každý se po své smrti dostane do takové astrální vibrační úrovně, která odpovídá frekvenci jeho vibrací. Proto se dá říct, že existuje astrální nebe, peklo i očistec i když i tyto jednotlivé kategorie mají více úrovní.

Z jiného zorného úhlu je možné vše vnímat jako očistec a pak se dá mluvit o očistci „nebeském“ a o očistci „pekelném“. Princip pekelného očistce bude zřejmě každému pochopitelný, ale princip nebeského očistce už pravděpodobně méně.

Po smrti se dostáváme (naše vědomí – duše) do úrovně astrálního světa, které odpovídá vibrační úrovni duše. Zde si každé vědomí vytváří v souladu s vibrační úrovní „ráj“ dle svých představ. Po určité době však většinou takto stvořený ráj se všemi svými okamžitě a snadno splněnými přáními přestane uspokojovat a začne nudit.

Tak duše zjistí, že mnohé její představy o ráji a ideálním životě v něm byly založeny na neuspokojení nedostatků pociťovaných v uplynulém životě. Následně jí dochází, že toto není „pravý“ ráj a má šanci postoupit na vyšší astrální úroveň.

Kromě frekvence vibrací rozhoduje o „zařazení“ do konkrétního „časoprostoru“ astrálního světa i představa konkrétní bytosti o tom, co má po smrti následovat, jakými náboženskými či filozofickými idejemi byla ovlivněna. Některá náboženství mají poměrně důkladně zpracována obrazy pekla i ráje, a tak je značná pravděpodobnost, že obraz astrálního prostředí konkrétní bytosti bude odpovídat obrazům předkládaným náboženskými učenci během života bytosti. Záleží i na síle víry v tyto obrazy a ve vlastní hříšnost během uplynulého života. Takovýto „pobyt v pekle“ (ale i v ráji, kde je to však snáze pochopitelné) je umožněn tím, že v této formě reality si vědomí vytváří své okolní prostředí.

Lidé se bojí pekla po smrti, a proto na utrpení v něm trénují tak, že peklo vytvářejí už za života sobě a často i ostatním. Tím, jak vytvářejí peklo ostatním, pak mají větší pocit vlastního hřešení a tím i větší šanci dostat se do pekla. O to více se pak bojí.

Název očistec je pro pobyt duše v astrálním prostředí mezi životy poměrně vhodný název, protože se zde duše skutečně očišťuje. Očišťuje se v dvojím smyslu. Očišťuje se ve smyslu zjemňování, ale zároveň při přechodu do další inkarnace se očišťuje od všech vzpomínek na minulé životy.

Konec roku 2012 - pohled na současnou situaci z více úrovní poznání (1+2)

21.11.2012 a 23.11.12

Pokud se mě někdo zeptá: „Jste si jist, že …“, nečekám na doplnění věty a rovnou odpovídám: „Ne.“ Jediná jistota v životě je ta, že žádná jistota neexistuje.

Otevřená ústa mohou přinášet ostatním i zkreslené představy o životě a realitě kolem nás. Zavřená ústa nemohou přinášet žádné představy. Takže nenabízím žádné zaručené pravdy, ale informace, které se ke mně nějakým způsobem dostaly, a které se mi zdají k dané věci relevantní a zajímavé jako náměty k zamyšlení.

Každá událost, každá situace má více úrovní, někdy skutečně mnoho a pohled pouze z jedné úrovně málokdy plně vystihuje kompletní podstatu věci. Proto se v tomto článku pokusím předložit své informace o současné situaci nejen u nás, ale i na Zemi a okolním prostoru z pohledu více úrovní poznání. Zařazení některých jevů do určité úrovně je někdy víceméně formální, ale přesné škatulkování není cílem tohoto článku.

Protože se jedná o určitý souhrn, objevují se zde některé informace, které jsem použil ve svých dřívějších textech. Pro část čtenářů mohou být některé pasáže článku obtížněji pochopitelné, protože neznají informace a hypotézy obsažené v článcích předchozích. Některé informace se mohou jevit jako poněkud neortodoxní, ale připomínám, že se jedná o náměty k zamyšlení. I mnohé obrazy z děl sci-fi se později ukázaly jako reálné. Kromě toho žádná sci-fi nezachycuje ani nepatrný zlomek reality Teoversa. Netvrdím, že jsem vědec, a tak si mohu dovolit předkládat jen náměty k zamyšlení bez vědeckých důkazů.

To skutečný vědec má k důkazům zcela jiný přístup. V pořadu ČT 2 o českých kontaktérech s „ufonauty“ je rozhovor se skutečným odborníkem na ufonauty. Zde je závěr pořadu.

Grygar: „Nevylučuji nic, ale jasné důkazy chybí.“

Redaktorka: „Co by pro vás bylo takovým důkazem?“

Grygar: „Vědecký článek ve vědeckém časopise.“

Základní úrovní je v mém členění naše běžná viditelná 3D realita, i když většina informací zde uvedených o této realitě se ani v běžných médiích nevyskytuje.

Jak už jsem mnohokráte uvedl, zdá se nepochybné, že k podstatné změně v relativně krátké době nutně dojde a je možné, že tato změna bude daleko větší, než si většina lidí může představit.

Společnost se polarizuje, slušnější se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími. Ti neslušní ztrácejí schopnost nebo důvod svoji neslušnost zakrývat. Vše se krystalizuje pomalu do podoby, kdy i prostí lidé začínají chápat věci dosud jim médii umě skryté, a proto se také začínají aktivizovat.

Rozevírání nůžek mezi bohatými a chudými akceleruje. Paradoxně stále mnoho lidí v diskuzích a článcích (nejen u nás) označuje za příčinu krize neschopnost a nekompetentnost vrstvy vládnoucí politicky a ekonomicky, přestože systém směřuje (doufám, že jen zdánlivě) viditelně dle plánu globálních elit. Bohatí přes svoji „neschopnost“ na krizi bohatnou, koncentrují moc politickou a ekonomickou, střední vrstva a chudí chudnou a majetky států se privatizují. Například lamentace nad neschopností Kalouska (chemik ministrem financí) jsou zcela nesmyslné, protože on přesně plní zadání. Charakteristické je rovněž snižování přímých daní a změna na neprogresivní daně a zvyšování DPH, což jednoznačně směřuje proti středním a nižším vrstvám společnosti. Je také vhodné si v této souvislosti uvědomit, kde se pohybuje střední příjmová vrstva u nás. Vzhledem k průměrné mzdě či dokonce mediánu, jsou to částky už od 30.000 Kč měsíčně.

Z více informačních zdrojů přicházejí zprávy o tom, že je připravován a částečně i realizován program globálních elit, které odepsaly současné vládnoucí politické garnitury a mají pro revoluční doby připraveny charismatické vůdce, kteří by svedli „revoluční nadšení“ směrem, který je v souladu se zájmy globálních elit. Řekl bych, že politická situace u nás je pro tento předpokládaný vývoj docela charakteristická. Více zdiskreditovat politiky než je tomu v současné době u nás už snad ani nejde. Zájem na skončení současné vlády může být širší i z toho důvodu, že blízké volby by znamenaly vítězství ČSSD, zatímco volby vzdálenější by mohla vyhrát zcela nová strana občanských aktivistů, která by byla schopna hájit skutečné zájmy občanů. ČSSD se nepustí do rozkrývání korupčních kauz, protože její členové v nich také často byli a jsou aktivní.

Některé informace však také říkají, že záměrem „světlých sil“ je využití připravovaného plánu globálních elit a někteří připravovaní charismatičtí vůdci jsou dvojí agenti a budou se chovat zcela proti očekávání globálních elit a někteří budou v rozhodujících okamžicích nahrazeni těmi, kteří budou prosazovat zájmy většiny.

Při posuzování současné situace však nelze celkový pohled redukovat pouze na politickou a ekonomickou situaci a na mediálně viditelné jevy. Velká část společnosti je už výrazně nespokojena se způsobem politického a ekonomického ovládání společnosti, mnozí se rovněž probouzejí duchovně a nejedná se pouze o náhodné jedince. Z internetových diskuzí je patrné, že lidé už také tolik nepodléhají ovlivňování médii a díky internetovým informacím si tvoří vlastní úsudek.

Rovněž velmi důležitým aspektem jsou pozvolna se probouzející média, která nešetří kritikou politiků a pomalu a nenápadně dávají prostor i tak zvaným alternativním a konspiračním teoriím. V oblasti vědy se začínají stará dříve neotřesitelná dogmata překvapivě otřásat v základech včetně takových teorií považovaných téměř za axiomy jako je evoluce, teorie relativity nebo velký třesk.

Mimořádně zajímavá je dnes situace v oblasti zdrojů takzvané volné energie, kde to už konečně vypadá na skutečný průlom (pro zájemce o více informací web Free Energy News), což by už samo o sobě znamenalo ohromné změny pro celou lidskou společnost. Byla by to skutečná revoluce, i když nelze zapomínat na průvodní jevy, které by zdaleka nebyly všechny jen pozitivní. To, co momentálně nejvíce „hýbe“ internetem v této oblasti jsou dvě věci, a to E-cat Andrea Rossiho a KesheFoundation.

Druhá úroveň se dá označit také jako naše 3D realita, ale s ději, které se odehrávají z pohledu běžného člověka „za oponou“ nebo dokonce „za kulisami“. Při použití dělení globálních elit na vlastníky, architekty a agenty Smithy je možno odhadovat, že tzv. vlastníci jsou geniálními byznysmeny, účetními (má dáti, dal - zvládají perfektně), určitě jsou i velmi dobrými šachisty se schopností promýšlení několika tahů dopředu, ale architekti nejen hrají perfektně šachy, ale dokážou i tvořit šachovnice, nové šachové programy, nové hry.

V současné době zbyla část vlastníků, které se snaží bez ohledu na všechna varování stále prosadit vlastní původní hru jen v mírně modifikované formě. Architekti prohlásili, že pokračování v této hře nemá šanci na úspěch a mohlo by vést i k zániku lidstva jako celku. Vzhledem k tomu pojala tato část vlastníků nedůvěru k architektům a eliminovala je od vlivu na dění. Bez architektů hůře reagují na nově vzniklé situace a pohybují se pouze v rámci původního projektu. Jdou za původním cílem původně stanovenými prostředky, i když už pro tuto variantu nejsou podmínky. Jdou za původním cílem bez ohledu na následky, které by to mohlo mít pro ně, ale i jejich okolí. Mají však k dispozici informaci, že existují síly, které je možno označit za nepozemské či nadpozemské, které jim nedovolí použít prostředky vedoucí ke zničení života nebo lidstva na Zemi.

Pokud staré civilizace znaly princip fraktálního uspořádání časoprostoru a Teoversa a měly ve srovnání s námi výrazně obsáhlejší informace o historii Země (pravděpodobně v rozsahu desetitisíců až statisíců let), mohly spočítat „kritické body“ dějin v budoucnosti. Informace o kritických bodech dějin pak zakódovaly do artefaktů, u kterých byl předpoklad, že se dochovají do doby těchto kritických bodů. V jednom takovémto bodě se nyní nacházíme.

Lze přepokládat, že informace tohoto druhu mají k dispozici i globální elity a tomu přizpůsobují své plány a strategii. Princip fraktálního uspořádání časoprostoru však umožňuje předvídat pouze to, jakého druhu by měly jevy či události nastat, ale ne již přesný průběh těchto událostí. Revoluční změny mohou mít více variant. Globální elity jsou si vědomy, že k revolučním změnám zákonitě dojde, ale snaží se situaci ovlivnit tak, aby tyto změny byly v souladu s jejich zájmy, případně aby kritické období přežily s co nejmenšími ztrátami (ztrátami všeho druhu). Princip fraktálního uspořádání časoprostoru je akceptován stále větším množstvím vědců. V souvislosti s Olympijskými hrami v Londýně se předpokládala možnost teroristického útoku, k němuž nedošlo. Existuje však teorie, že Olympijských her přesto bylo využito k „temným“ účelům. Zahajovací a zakončovací ceremoniál na OH 2012 sledovaly přibližně 2 miliardy diváků. Ceremoniál byl plný symbolů, které mohly cíleně podprahově působit na diváky. Jednalo se o rituál, který nemá co do masovosti sledování obdobu v dnešních lidstvu známých dějinách. Jeden z možných cílů tohoto rituálu byla blokace vědomí diváků proti přicházejícím energiím.

S tím částečně souvisí i jedna zajímavá informace, a to, že angličtina je částečně umělý na Zemi implantovaný jazyk. Je vytvořen na bázi jednoho z germánských jazyků. Z tohoto pohledu je velmi zajímavé, že téměř vše se jinak píše a jinak čte. Vlastně se tak od dětství lidé cvičí v tom, že není tak důležité, co vidí, ale co slyší. Při dlouhodobém a dlouho-generačním působení je to optimální podmínka pro manipulaci lidmi. Lidé jsou zvyklí věřit tomu, co je jim řečeno, i když vidí (vnímají, zažívají) něco jiného. Prosazování anglického jazyka jako jazyka světového tak i z tohoto pohledu nemusí být jen hrou náhod v osudu lidstva. Nelze ani zapomínat nato, kolik utrpení způsobilo panství Britské říše ve všech svých koloniích.

Ještě jedna věc mě zaujala na této hypotéze. Angličtinu tvořila mimozemská civilizace nesporně na podstatně vyšším vývojovém stupni. Jejich vnímání času, které je odlišné od našeho vnímání lineárního času, se pravděpodobně promítlo do vytváření anglického jazyka, který se tím odlišuje od jiných evropských i germánských jazyků.

Pokud by se zdála uvedená informace příliš bizarní, tak přibližně dva týdny po té, kdy jsem tuto informaci obdržel, objevil se tento článek http://leva-net.webnode.cz/products/prednaska-prof-zaznobina/

.

Ještě v rámci této druhé úrovně (protože se jedná stále o 3D realitu) se zmíním o situaci kolem mimozemských civilizací. Ty, které se věnují dění na Zemi a ovlivňují jej ve prospěch lidstva (minimálně dle jejich názoru) momentálně hledají řešení otázky, zda a kdo (která skupina lidí či národ) by měl být hegemonem (vůdčí silou) změn na Zemi. Nabízí se mimo jiné odpověď z úst rakouského filosofa Rudolfa Steinera, který předpokládal, že by jím měli být v této době Slované. Vzhledem k tomu, že v Galaktické federaci a přidružených civilizacích jsou i jiné rasy, zůstává tato otázka předmětem určitých rozporů. V poslední době se objevuje stále více informací o skutečné historii Slovanů a dlouhodobém potlačování jejich významu v historii Země. Slované nejsou snadno ovládatelní a ovlivnitelní.

Zdá se, že právě slovanská DNA je nejvíce odolná proti vnějším vlivům a má kvalitní samoopravné kódy, které omezují pronikaní jiných prvků. Je možné, že to je důvodem, proč se v Česku probouzí momentálně nejvíce lidí a proč jsou nejméně ovlivněni různými náboženskými dogmaty. Tomuto tématu se budu věnovat více v dalších částech textu.

V lidské DNA jsou obsaženy v různé míře i hmyzoidní a reptiloidní sekvence, ale nelze jim připisovat jen negativní vlivy. Otázkou zůstává, jak dalece je záměrem Tvůrce (Tvůrců) obohatit genom lidí o další prvky.

Dochází k neustálému zrychlování času formou zrychlování toku informací.

Protože text je už poměrně dlouhý a je známo, že pozornost čtenář obvykle udrží tak 3 až 4 stránky, přidávám už pouze jednu větu.

Třetí úroveň se již nachází částečně mimo naší 3D realitu, i když do ní (ostatně jako všechny vyšší úrovně) svými vlivy zasahuje.

Na Zemi dopadají z kosmu (dle většiny informací z centra naší Galaxie) silné energie, které mají velký vliv na všechny bytosti včetně bytosti zvané Gaia. Energie působí převážně jako katalyzátor na zvyšování frekvence vibrací a jsou dnes vnímány mnoha lidmi včetně těch, kteří nejsou nijak zvlášť senzibilní. Tyto energie stále sílí, ale nelineárně, v jakési stoupající sinusoidě, což umožňuje bytostem (nejen lidem) jejich postupnému přivykání a adaptaci na ně. Rovněž u lidí z druhé pólu spektra narůstá neúměrně agresivita, a i proto jsou nutné poklesy intenzity energií, aby nedošlo k některým procesům, které by mohly mít nevratné následky. Většina průměrně senzibilních lidí je schopna tyto periody vnímat, pokud se na ně alespoň trochu zaměří. Pravidelný pokles intenzity nám tak dává vždy možnost jisté relaxace před novým vzestupem. Lze předpokládat, že zdroj těchto energií je (možná pro nás nepochopitelným způsobem) inteligentní, či že dokonce přímo energie mají svojí svébytnou formu inteligence, což je pro naši představivost poněkud obtížné. Na druhé straně i lidská bytost se dá z určitého zorného úhlu popsat jako inteligentní energie. Obecně přijímanou představou je to, že energie vyzářené z centra naší galaxie, které je ve vzdálenosti 24 800 světelných let k nám doletí přibližně za 25 tisíc let. To však předpokládá pouze energie typu elektromagnetického záření, které se šíří rychlostí světla. Nejsou brány v úvahu jiné formy energie a informací, které současné vědě nejsou známy, a které se mohou šířit okamžitě. S tímto předpokladem není nutné řešit hypotézu, že tvůrčí inteligence by musela energie vyslat již před 25 tisíci lety, aby na nás začaly působit právě v tomto období.

Každý člověk si sám svým vlastním strachem vytváří energetické pole bránící v příjmu energií v současné době proudících na Zemi a vzhledem k tomuto poli dochází i ke zvyšování napětí, protože tím zvyšuje tlak na své biopole. Proto je vhodné k vyrovnání tohoto tlaku vědomě přijímat energii do svého biopole.

Planety Sluneční soustavy (jakožto svébytné bytosti) mají své aury (energetická vyzařování), které ovlivňují všechny bytosti ve Sluneční soustavě. Energie, které proudí z centra Galaxie, nezasahují pouze Zemi (jako laserovým paprskem), ale nepochybně i ostatní planety. Takže nejen Gaia, ale i ostatní planety zvyšují frekvenci svých vibrací a tudíž i energetické vyzařování a jejich aura a tím i ovlivňování bytostí na Zemi se vibračně zvyšuje. Je na zvážení, zdali zvýšení jejich frekvence vibrací a změna energetického vyzařování nemění i dosavadní astrologické předpoklady o aspektech jednotlivých planet a jejich vlivu na dění na Zemi. Například se může jednat o zmírnění negativního vlivu Saturnu v některých konstelacích. Některé informace hovoří o tom, že energie proudící z centra Galaxie ovlivňují celou Galaxii.

Občas se objevují názory, že Země se již přesunula do páté dimenze. Když pominu nepřesnost této formulace, na kterou jsem již poukazoval (Čtvrtá a pátá dimenze je poněkud nesystémově odvozena od tří rozměrů naší reality. Úrovni frekvence naší reality můžeme klidně dát číslo pět nebo sedm, je to jen číselné označení a výše frekvence vibrací je stejně jen relativní) a použiji dle mého názoru logičtější pojem vyššího pásma (kvantového stavu) frekvence vibrací, tak tuto informaci považuji za nepřesnou. V takovém případě bychom nebyli schopni Zemi vnímat, protože by pro nás byla obdobně jako ultrafialové světlo „neviditelná“. To však nevylučuje pravděpodobnější možnost, že Země zvyšuje frekvenci svých vibrací v rámci „našeho“ pásma, čemuž se zdá stav přírody odpovídat. Rovněž by tomu odpovídaly informace o zvyšování tak zvané Schumannovy frekvence Země.

Je obtížné a zcela určitě velmi nepřesné posuzovat zvyšování frekvence vibrací Země pouze dle chování přírody ve střední Evropě, ale pokud bychom tak učinili, tak si myslím, že příroda se přece jen v něčem změnila. Myslím tím volná příroda, ne technologicky upravená a svým způsobem lidmi znásilňovaná (není míněno pejorativně) pole. Proto je také vhodné (a téměř všemi doporučované) v rámci možností trávit co nejvíce času v přírodě. Je to rovněž jeden ze signálů možného vzestupu a transformace. V souvislosti se schopností (či přesněji neschopností) vnímat vibrace vyšší frekvence se nabízí zajímavé vysvětlení, proč velká většina proroctví (či jiných pohledů do budoucna) je negativního charakteru, plná katastrof a apokalyps. Existuje více pravděpodobnostních budoucností a proroci a jasnovidci jsou schopni se napojit a vnímat pouze ty budoucnosti, které se vyskytují ve stejném pásmu frekvence vibrací jako je jejich frekvence vibrací. Vzhledem ke svým vibracím nevidí tito proroci světlou budoucnost, protože ta je ve vyšších vibracích než sami mají. Kromě toho je pravděpodobné, že jejich vize byly do značné míry vizuální, takže se v nich mohlo jednat pouze o katastrofy lokální a nikoliv celoplanetární.

V další úrovni, které by v rámci dosavadního schématu slušelo označení 3b, protože se jedná spíše o jiný úhel pohledu v oblasti třetí úrovně, se věnuji lidské DNA a jejímu postavení a významu v současné situaci. Částečně některé věci byly již uvedeny v souvislosti s DNA Slovanů.

Lidská DNA byla vytvořena (naprogramována) jejich tvůrci (pod tímto názvem je možno si představit archanděly, programátory Stvořitele našeho vesmíru apod.) v již velmi dávných dobách v rámci našeho pojetí času. Je obtížné se dopátrat skutečného záměru Stvořitele, i když se na něj vyskytuje poměrně dost názorů, a to i docela rozporných. Situace vypadá tak, že lidská DNA byla vytvořena s nedostatečnou „antivirovou ochranou“, ochranou proti genetickým manipulacím, vnášejícím do lidské DNA genetické kódy jiných bytostí (bytostí ve velmi širokém slova smyslu) než lidí, například jiných „ras“. Otázkou zůstává, jak dalece byl tento „nedostatek“ záměrný.

Jedna z možností je, že programátor (či programátoři) tvořící lidskou DNA nesouhlasil plně se záměrem vytvořit člověka jako „dokonalou bytost“ (k obrazu božímu či spíše Stvořitele), de facto bez možnosti vývoje a transformace, a proto nechal lidskou DNA (nelze vyloučit, že záměrně všech bytostí) jako otevřenou. Je však možné, že programátor vložil do některé sekvence DNA i tak zvané samoopravné kódy, které při menším poškození či nežádoucích změnách (změnách, které se neosvědčily) provedou opravu DNA a případně deaktivují vložené cizorodé sekvence. DNA má pravděpodobně více pravidel pro vytváření řetězců, a tím by měla mít i vyšší schopnost vlastní opravy. Schopnost rozpoznat a správně opravit chyby v kódu je závislá na typu kódu a na vlastnostech samotného kódu resp. na pravidlech jeho vytváření.

Lze předpokládat, že samoopravné kódy jsou naprogramovány tak, že se mohou spustit při určitém signálu, při působení energie se zcela specifickými vibracemi.

Existuje určitá pravděpodobnost, že energie proudící z centra Galaxie (které však může být jen jakousi retranslační stanicí z vyšších center Vesmíru) jsou takovouto energií se specifickými vibracemi. Kromě toho již v současné době existují i na naší pozemské úrovni metody či technologie umožňující přeprogramovat DNA, a tudíž i sekvence DNA obsahující ne-lidské prvky deaktivovat. Tyto metody jsou popisovány jako působení speciálních frekvencí vibrací (například i zvuk či hlas). Tato teorie pak ve svých důsledcích umožňuje i výše uvedenou hypotézu, že energie proudící z centra Galaxie nebo z kosmu jsou tou vibrací, která by mohla přepsat lidskou DNA (například deaktivovat její ne-lidské prvky). Většina lidí by se tak mohla (za předpokladu vnitřního souhlasu) „vrátit“ ke své původní čisté lidské (božské) podobě, čímž není myšlen pouze vzhled.

Na Zemi je však i dost duší ne-lidského původu, které netouží po „lidské formě“ a lidské duše, které se bojí změn a také těch, které si myslí, že si transformaci zatím ještě „nezaslouží“ vzhledem ke svým předchozím životům (i když se to může zdát podivné, takových lidí skutečně není málo). Vzhledem k tomu, že energie z centra naší Galaxie působí neselektivně a spíše zesilují převažující tendence celého komplexu lidské bytosti (DNA + duše), dochází k zviditelňování základních rysů všech lidí včetně těch, které se snažili tu lépe tu hůře zakrývat. Zjevným aspektem tohoto jevu je polarizace, tj. zjednodušeně řečeno slušní se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími.

Jazyk (řeč) je velmi specifická vibrace, která velmi silně ovlivňuje DNA zejména malých dětí. To, co tvoří konkrétní národ je právě jazyk, který svými specifickými vibracemi ovlivňuje DNA a vytváří charakteristickou mentalitu národa. Názorně jsou rozdíly v mentalitě vidět na národech Slováků a Maďarů, přestože dle analýzy DNA (pozor, ale pouze dle její velmi krátké sekvence) Maďarů je 60% z nich slovanského původu.

V této souvislosti bych chtěl upozornit na to, jak matky (ale i otcové) mohou velmi pozitivně ovlivnit malé děti svým zpěvem v rodném jazyce. Možná, že nejlepší jsou pro to národní písně, které jsou již dlouhodobě ukotveny v morfogenetickém poli.

Z určitého zorného úhlu je téměř zázrakem, že se český jazyk přes velký tlak ubránil germanizaci. Nedá se vyloučit, že k tomuto „zázraku“ přispěly vyšší duchovní bytosti v rámci vývojového plánu Evropy či dokonce Země. Obdobně na tom pravděpodobně bude i slovenština versus maďarština.

V této souvislosti vyvstane často uváděná nevhodnost mluvení dvěma rovnocennými jazyky na malé dítě, které s tím mívá později i velké problémy podobné určitému rozdvojení osobnosti, což je empiricky potvrzeno. V jedné DNA jsou obsaženy dva odlišné programy. V průběhu prvních tří let je DNA dítěte nejvíce náchylná k ovlivnění, protože ještě není pevně ukotvená. Zdá se mi do značné míry problematické i zavádění výuky cizích jazyků a zejména angličtiny do mateřských školek.

Vliv umělého implantovaného jazyka angličtiny na DNA je nepochybný a není určitě bez zajímavosti, že anglicky mluvící ovládají tu více tu méně v posledních dvou třech stech letech celé lidstvo, případně se o to snaží včetně použití prostředků, které předpokládají absenci empatie a soucitu k ovládaným nebo dokonce porobených národům.

Čtvrtá úroveň se již více vzdaluje běžnému lidskému chápání a také je o ní méně informací.

Doba kolem roku 2012 a jeho konce je významná tím, že v tomto období se končí a začíná více cyklů (včetně takových cyklů, které jsou zcela mimo rámec nám známé historie) a dochází tak k synergickému efektu, čímž je vytvářen velký tlak na změny. Z astrologického hlediska, které však vychází z dějů kosmických, se jeví jako důležité období prosinec 2012 až březen 2013. Nejsem osobně velkým příznivcem významnosti dnů vázaným na náš kalendář jako je například 12.12.2012, protože vznik Gregoriánského kalendáře a jeho předchůdce Juliánského kalendáře je charakteristický vším možným než logikou, systematičností a vazbou na kosmické události. V uvedeném období by mělo dojít k zásadnímu rozhodnutí o budoucím vývoji lidstva, ale to neznamená, že je to období, ve kterém by mělo dojít ke kvantovému skoku a postupu do vyššího pásma frekvence vibrací. Mělo by dojít k nastartování procesu transformace. Morfogenetická pole se stále mění, vyvíjejí a mají své atraktory. Znalost (poznání) těchto atraktorů je velmi přínosná, ale je obtížné ji dosáhnout a v některých případech v našich podmínkách i nemožné. Atraktor si lze snadno představit připodobněním k vodě vytékající z umyvadla. Voda se pohybuje ve víru a jednotlivé molekuly vody se pohybují zdánlivě chaoticky, ale nakonec vždy končí v otvoru umyvadla. Tyto atraktory jsou svým způsobem paralelní pravděpodobnostní budoucnosti. Z tohoto pohledu je lépe pochopitelné ovlivňování vývoje vyššími bytostmi (například Stvořitelem), které existují mimo naší představu času a mohou tak ovlivněním budoucnosti ustavit atraktor pro naši přítomnost k dosažení žádaného cílového efektu, aniž by musely nastavovat přesně podmínky v přítomnosti. Některé informace hovoří o tom, že již bylo rozhodnuto a došlo k nastavení dvou atraktorů v budoucnosti, dvou paralelních a z našeho pohledu v obou případech pozitivních budoucností. Vyšší bytosti či inteligence, a to pravděpodobně jak ty, které vnímáme na straně světla, tak i ty, které vnímáme na straně tmy, mohou používat a také nejspíše používají mimo jiné jednu speciální metodu k ovlivňování lidí. Jedná se o vnuknutí myšlenky člověku v době spánku, kdy se pohybuje při snění v astrálním světě v různém stupni somnambulního stavu. Několikerým opakováním myšlenky dochází postupně k přesunu informace z podvědomí do vědomí a dotyčný přebírá myšlenku jako vlastní, někdy s připuštěním možnosti, že byla vytvořena s pomocí intuice. Protože se často jedná o myšlenky vyšších inteligencí, je možné je vnímat jako geniální. „Obdarovaný“ pak může být okouzlen vlastní genialitou a s o to větším entusiasmem pak myšlenku ve společnosti prosazuje. Charakteristické to bývá pro různá náboženství a sekty a jejich mesiáše, ale nevyhýbá se to ani vědcům, politikům, ekonomům apod. Mimo mnoho dalších podvariant a varianty, kterou považuji za zcela nepravděpodobnou, tj. že se v dohledné době nic podstatného nezmění, existují tři základní varianty budoucnosti.

1) Země se posune do vyšší úrovně frekvence vibrací a Zemi začnou postupně opouštět bytosti s nízkou frekvencí vibrací a začne transformace.

2) Země se neposune do vyšší frekvenční úrovně a zvítězí zde NWO či jiné formy systému vyznačujícího se dominancí.

3) Dojde k rozdělení realit. Jedna se bude vyvíjet dle bodu 1), druhá dle bodu 2) a každému se tak dostane toho, „po čem touží“.

Více informací hovoří o tom, že jsou pro budoucnost lidstva nastaveny dva atraktory, a to atraktory uvedené v bodě 1) a 3). Lidstvo (a rovněž i jednotliví lidé) by mělo stavem svého vědomí ovlivnit, kterou z těchto budoucností si pro sebe vybere. Je pravděpodobné, že u dost podstatné části lidí už k tomuto rozhodnutí došlo. Jednotlivé duše už se rozhodly, do které skupiny se zařadí.

Janečkova pozitivní evoluce – raz dva tři, show dva tři

5.12.2012

Pokud někoho, kdo nepatří mezi pamětníky, zarazí druhá část názvu, tak jsou to slova vypůjčená z představení Šimka a Grossmanna.

Pro ty, kteří se nezúčastnili žádného setkání s Karlem Janečkem, se pokusím zprostředkovat své dojmy ze setkání z pražské Lucerny. Vzhledem k tomu, že mé dojmy nebyly vždy jen pozitivní, pravděpodobně nebudu chápán jako nezaujatý, přestože jsem se o to, celkem upřímně snažil. Proto jsem tento text psal s dostatečným odstupem, abych nebyl již tak ovlivněn atmosférou pátečního večera.

Málokterá postava je dnes v médiích některými pisateli na jedné straně tak oslavována a na druhé straně tak špiněna. Protože nepochybuji o schopnostech a možnostech médií zkreslit až zcela pokřivit skutečnost, chtěl jsem si učinit vlastní obraz na základě osobního zážitku. Možnost získat důkazy o kladných či záporných tvrzeních uváděných v médiích, je mimo rámec možností běžného člověka, a tak vlastně jiná varianta nepřichází v úvahu pro toho, kdo si chce utvořit vlastní nezávislý názor. Proto se tento text informacemi z médií vůbec nezabývá a věnuje se pouze večeru v pražské Lucerně.

Ještě na začátek považuji za nutné upozornit, že velmi vítám aktivity k probouzení občanské společnosti a k rozproudění celospolečenské diskuze.

Myslím, že za zmínku stojí již samotný název „pozitivní evoluce“. Trochu mně to připomíná kdysi hojně používaný název „lidová demokracie“ (volně přeloženo lidová vláda lidu). Jestliže je evoluce většinou chápána jako progresivní vývoj na rozdíl od devoluce, která bývá charakterizována jako degresivní vývoj, pak pozitivní evoluce je vlastně pozitivní progresivní vývoj. Mimo rámec tématu - pojem evoluce bývá velmi často spojován s vývojem člověka z opice či společného předka a při pohledu na současnou situaci lidstva vznikají jisté pochybnosti, zda se opravdu jednalo o vývoj progresivní J.

Nepochybuji, že vlastní název byl důkladně promyšlen a tím pádem má vypovídající hodnotu o celé akci. Proč vlastně název evoluce a ne revoluce? Na jedné straně lze pochopit, že slovo revoluce v povědomí většiny lidí v sobě obsahuje prvky násilí a agrese a kromě toho ve spojení se slovem sametová je již pro většinu lidí zdiskreditováno. Na druhé straně rovněž nemálo lidí vyjadřuje pochybnosti, zda existující systém v jeho současné verzi je reformovatelný a zda evoluce tohoto systému má ještě nějaký smysl (chápáno z pohledu většiny lidí). Otázka tedy zní – lze chápat záměry autora či autorů vyjádřené v názvu akce jako snahu o „mírný pokrok v mezích zákona“?

Úvodem popisu vlastní akce několik střípků do celkové mozaiky. V první polovině sálu byly na židlích odhadem u patnácti řad cedule s nápisem „rezerve“. Když jsem se chlapců, kteří zřejmě měli na starost pořadatelské povinnosti, zeptal, pro koho jsou ty řady rezervovány, dostalo se mi zajímavé odpovědi: „Pro ty, kterým to bylo řečeno“. Překonal jsem silnou chuť říct, že mi to bylo řečeno a šel jsem si sednout do druhé poloviny sálu.

Zejména z počátku přicházelo do sálu velké množství mladých lidí a převládaly ženy, ale později se začal věkový průměr zvedat a přicházelo i více mužů. Při zahájení byla Lucerna plná a pořadateli odhadovaný počet příchozích byl dva a půl tisíce.

Vlastní představení začalo s půlhodinovým zpožděním, aniž někdo projevil sebemenší zájem to vysvětlit, či dokonce se za to omluvit. Faktem je, že vstup byl zdarma, takže proč by účastníci nemohli zaplatit ve stylu úsloví - čas jsou peníze - alespoň vlastním časem.

Na začátku akce moderátoři pozvali na pódium člověka, který prý zná Karla Janečka nejlépe, a tak může podpořit vyvrácení všech pomluv, které se o něm v různých médiích vyskytují. Nepochybně k velkému údivu všech jsme se dozvěděli od matky Karla Janečka, že je to hodný a talentovaný člověk J. Kdosi vedle mne prohodil, že se jedná o výborný marketingový tah. I další část se nesla v duchu propagace osoby Karla Janečka a jeho úspěchů v podnikání a společensky prospěšné činnosti Nadačního fondu proti korupci, což bylo ze strany zejména mladé části publika bouřlivě aplaudováno.

K tomu si dovolím učinit jednu poznámku, která zdánlivě přímo nesouvisí s vlastní akcí. V současném (pravděpodobně nejen) světě existuje jeden fenomén. Většina lidí má tendenci posuzovat nějaký názor, myšlenku či teorii ne dle obsahu, ale dle toho, kdo danou informaci předkládá. Klasickou ukázkou je Václav Klaus. Existuje skupina lidí, která považuje za svatou pravdu cokoliv, co řekne a na druhé straně skupina lidí, která naopak cítí „vnitřní povinnost“ zastávat vždy názor přesně opačný k jeho stanovisku. Účinná metoda v takto fungující společnosti je „zbožštění“ konkrétního člověka, jehož názory jsou pak již všeobecně bez dalšího přijímány jako pravdivé a správné.

Zdá se, že organizátoři Pozitivní evoluce tuto metodu pochopili a aplikovali s úspěchem, což se projevilo zejména v části nazvané „diskuze“ a zvláště u mladých lidí.

V další části Karel Janeček představil návrh nového volebního systému do parlamentu. Informace o tomto návrhu jsou snadno dostupné na internetu, a tak nepovažuji za nutné se o něm rozepisovat. Po té byli na podium pozváni další hosté, z kterých nemůže zůstat nepovšimnut v poslední době mediálně proslulý doktor Hnízdil. Ten se zaskvěl mimo jiné zejména tím, že při výčtu pozitivních osobností zaměnil jméno Janeček za Janouška. Jak jsem zaslechl ve svém okolí, nejen mě napadlo známé: „Freude, Freude, vždycky na tebe dojde“. Pro ty, kteří nejsou seznámeni s tímto rčením, tak uvádím, že zjednodušeně řečeno Sigmund Freud tvrdil, že při přeřeknutí říkáme to, co si skutečně myslíme.

Následně začalo to, co mělo být hlavním bodem programu a co bylo nazváno diskuzí, i když ještě před zahájením bylo moderátory publikum upozorněno, že tak zvaní diskutující z řad publika nemají říkat své názory, ale pouze klást otázky lidem na pódiu. To se sice snažili částečně zmírnit připuštěním možnosti říct svůj názor, ale v průběhu diskuze byla většina diskutujících často přerušována s tím, aby už konečně položili otázku. Jestliže z úst samotného Karla Janečka několikrát zaznělo, že se mu jedná zejména o rozproudění celospolečenské diskuze, tak v tom vidím zásadní rozpor mezi slovy a skutky. Jestliže má celospolečenská diskuze vypadat ve smyslu: „Položte otázku a my vám vysvětlíme, jaký máte mít správný názor.“, tak se to nijak zvlášť nekryje s představou mojí a předpokládám i mnoha dalších klidí.

Karel Janeček si mě příliš nezískal ani svými reakcemi na diskuzní příspěvky či dotazy z řad publika. Označit názor diskutujícího za nesmysl a svůj názor za správný bez zvláštních dalších argumentů, zejména když už diskutující nemá velkou šanci svůj názor bránit, jsem nepovažoval za vhodný příklad celospolečenské diskuze. Následné zesměšňování diskutujícího větou typu, že záporná čísla pochopil už v pěti letech s nevyřčeným, že diskutující je pravděpodobně nepochopil ani v dospělém věku, bych kladně nevnímal, i kdybych byl fanoušek Karla Janečka. Bouřlivý smích a aplaus části publika mně připomenul, že tato slova nebyla určena pro mě a podobně smýšlející.

Z diskuze vypíchnu pouze hlavní body, které mě zaujaly. Vše je zkráceno (každý může shlédnout plný záznam) a můj komentář je napsán kurzívou. Základem a v podstatě hlavním či dokonce možná jediným bodem pozitivní evoluce je změna volebního systému. I když je navrhovaný volební systém diskutabilní (ostatně stejně jako všechny ostatní), je údajně zpracován odborníky a je ten nejlepší.

Odvolatelnost zvolených zástupců není nutná, protože díky volebnímu systému budou až na výjimky zvoleni jen slušní lidé a pokud by snad přece jen byli systémem zkaženi, stačí, že budou za čtyři roky nezvoleni. Na otázku, že i v novém volebním systému budou o zvolení rozhodovat peníze, Karel Janeček odpověděl, že lepší volební kampaň bude vždy rozhodovat o výsledku voleb.

Představa, že jakýkoliv, byť sebelepší systém, sám o sobě zajistí zvolení pouze slušných lidí, se zdá opravdu hodně naivní, pokud se ale opravdu jedná o naivitu.

Referendum není momentálně nejdůležitější, a pokud bude potřeba, nový parlament zákon o něm přijme. Totéž se týká nové ústavy.

K vlivu negativních nadnárodních mocenských struktur (jak byly definovány v dotazu) se Karel Janeček vyjádřil tak, že náplní pozitivní evoluce je obnova hodnot a aby nevládli zlojedi. Náplní není, zda nějaké mocenské skupiny ovládají svět, a když se nám to podaří, tak se pak můžeme podívat na to, zda je na tom něco pravdivého. Nemůžeme řešit svět. Pan Libor Malý, který v části diskuze zasedl také na podiu, k tomu ještě dodal, že se v Americe setkal s šéfy velkých korporací a že jsou to neuvěřitelně zodpovědní, pracovití, féroví a skvělí lidé.

Jestliže jsou tito lidé tak skvělí, jak je možné, že společnost je v takovém stavu, v jakém se nyní nachází. Nerozumím rovněž tomu, jak je možné chtít realizovat podstatnou změnu a abstrahovat při tom od situace v Evropě a ve světě. Kdo má největší potencionál ovlivňovat situaci u nás a komu patří banky, velké firmy a média v České republice? Kdo jsou největší odběratelé českých vývozců? Opět se vkrádá otázka – jedná se o tak velkou naivitu nebo o úmyslné vyhýbání jednomu ze zásadních problémů? Copak nemáme dostatečnou dějinnou zkušenost z let 1938 a 1968?

Dle mého názoru o tom nejdůležitějším, tj. jakým způsobem donutit současné poslance a senátory, aby přijali pro ně nevhodný volební systém (protože mají být zvolení slušní lidé, což oni nejsou), nebylo řečeno v podstatě nic. Karel Janeček v jedné části své řeči prohlásil: „Za námi stojí dva miliony voličů.“ Pomineme-li, co je míněno tím „za námi“, a že způsob výpočtu těchto dvou milionu voličů byl hodně „zajímavý“, tak je na místě si připomenout, že 80 % voličů bylo dle všech možných průzkumů proti církevním restitucím a přesto to vládní koalici nijak zvlášť nevadilo a zákon odhlasovala i proti vůli senátu. Navíc je zřejmé, že nepřijetí zákona, který by byl víceméně v rozporu se zájmy velké většiny poslanců, je daleko jednodušší, než protlačit celým složitým legislativním procesem zákon o restitucích. Na to v podstatě stačí nečinnost či činnost předstíraná a utopená či zmrazená v legislativním procesu. Příkladů je na to dost.

Celý večer na mě působil dojmem americké show pro věřící či voliče, což může být někdy to samé. Vypadalo to, že věřících je v sále dost, i když obraz v jiných městech prý nebyl stejný jako v Praze. Protože Karel Janeček prohlásil, že nechce zakládat politickou stranu a zdá se, že toto mu lze věřit, celá akce může budit dojem, že Karel Janeček je pouze předskokan a hlavní protagonista se na scéně teprve objeví. Zda a kdo jím bude, je pravděpodobně věc důležitější než vše výše uvedené, ale je otázka, jestli je to již rozhodnuto. Uvidíme, co nás čeká. Na výběr je několik možností: Pozitivní evoluce, devoluce, nová „sametová“ revoluce, násilná revoluce nebo pozitivní revoluce – transformace společnosti.

Nezapomínejme však na to, že záleží na nás všech, k jaké variantě dojde. Každý si samozřejmě může svůj názor na celou akci udělat sám, i když přímou účast s vnímáním nálady a energií v sále asi nelze zcela nahradit.

http://www.pozitivnievoluce.cz/cs-CZ/projekty/pozitivni-mesta/praha/lucerna-velky-sal.html

Fenomén 21. prosince z jiných než běžně používaných úhlů pohledu

13.12.2012

Je to svým způsobem zvláštní pocit být tak blízko období, kdy má dojít k podstatným změnám. O datu 21.12.2012 a událostech a fenoménech, které by se měly v souvislosti s ním odehrávat bylo napsáno tolik věcí, že to vypadá, že už se nedá napsat nic nového. Kromě popisu toho, co by se mělo odehrávat je také mnoho textů popisujících proč a z jakých příčin k tomu dojde. Přestože samozřejmě neznám ani zdaleka všechny zdroje, mám pocit, že není pozornost věnována jednomu možnému aspektu, na který se chci soustředit v první části textu.

Tímto aspektem je vědomí lidí. V současné době je na Zemi již velké množství lidí, kteří jsou přesvědčeni, že v souvislosti s rokem 2012 a konkrétně 21. prosincem dojde k významným pozitivním změnám na Zemi. Zdůrazňuji slovo pozitivní, protože jsou i lidé, kteří se obávají změn negativních. Je obtížné provést nějaký kvalifikovaný odhad počtu těchto lidí, ale věřím, že nás jsou stovky milionů a možná i více. Dle tohoto průzkumu http://www.novinky.cz/koktejl/287586-konec-sveta-nekteri-cesi-veri-ze-se-neco-stane-zjistil-pruzkum.html

9,5 procenta veřejnosti věří, že dojde k událostem, které změní myšlení lidstva k lepšímu, což je jen v naší zemi přibližně milion lidí.

Existují různé vzorce pro výpočet lidí, jejichž změněné vědomí ovlivní celou lidskou populaci, ale dle většiny těchto vzorců jsou desítky milionů lidí postačující.

Toto ohromné množství lidí, jejichž vědomí stále vytváří vize pozitivních změn na Zemi, je velmi silnou energií, která sama o sobě bez jakýchkoliv dalších vnějších vlivů ovlivňuje přítomnost i budoucnost celého lidstva. Stav vědomí lidstva určuje jeho budoucnost.

V současnosti nepochybně probíhá boj o vědomí jednotlivých lidí i celého lidstva. Na jedné straně jsou tu všechny prognózy o pozitivních změnách na Zemi, které k nám proudí ze všech možných informačních zdrojů. Typickým zdrojem jsou různé channelingy. Přestože k mnohým lze mít i vážné výhrady týkající se přílišné obecnosti, neustálého opakování toho samého (až to může vypadat, že texty jsou produktem počítače), velmi nepravděpodobných scénářů vývoje apod., tak si nacházejí své posluchače a čtenáře, kteří s informacemi v nich obsaženými rezonují a svým pozitivním vyladěním pozitivně ovlivňují naší realitu.

Na druhé straně existuje rovněž nemálo informací, o předpokládaných katastrofách, kataklyzmatech a různých celosvětových krizích (není tím míněna současná hospodářská krize, ale spíše předpokládané krize technologického rázu v blízké budoucnosti), které rovněž ovlivňují nemálo lidí. Osobně nepochybuji, že velká část z nich je záměrně cílena na vytváření strachu a obav z toho, co nás v nejbližší době čeká. Cílem je právě ovlivňování vědomí lidstva ve smyslu vyrovnání vlivu pozitivních informací. Součástí skupiny lidí majících spíše negativní přístup k očekávanému období jsou i lidé, kteří jsou zakotveni ve starých dogmatech a obávají se i těch změn, které jsou z pohledu první skupiny jednoznačně pozitivní.

Existuje nepochybně i třetí skupina lidí, která je určitě největší a do ní patří lidé, kteří fenoménu roku 2012 nevěnují pozornost žádnou nebo minimální. Tato skupina je z hlediska ovlivnění celkového stavu vědomí víceméně neutrální. Morfogenetické pole lidstva se také vyvíjí ve směru pozitivních změn, i když to není jev bezprostředně spjatý pouze s 21. prosincem (ale ani to se nedá zcela vyloučit), protože mnoho lidí je na změny připraveno, očekává je a někteří je u sebe již realizují. Zde si dovolím jen krátkou vložku pro ty, kteří nejsou zcela sžiti s teorií morfogenetických polí. Charakteristická ukázka projevu morfogenetického pole je u tak zvaných vlčích dětí. Tyto děti, které jsou od mala vychovány vlky, ale nemají jejich ochlupení (čímž je vědci odůvodňována u vlků jejich odolnost vůči mrazu, podobně jako u jiných zvířat), stejně netrpí omrzlinami či umrznutím. Důvodem je jejich napojení na morfogenetické pole vlků či psů, které informaci o umrznutí či omrznutí při teplotách pod nulou či pohybu ve sněhu neobsahuje. Podobně jsou odpojeni od morfogenetického pole lidstva někteří jogíni.

V souvislosti s předpokládaným zlomovým okamžikem se objevily zajímavé názory, jak by tento významný okamžik mohl proběhnout. Jsou lidé, které vlastní „technika“ přechodu nezajímá, ale také jsou lidé, kteří pro vlastní víru potřebují alespoň nástin „technického popisu“ procesu vedoucího ke změně a pro ně jsou tyto informace inspirující.

Je obtížné předložit nějaký přesný popis, a tak se jedná spíše o objasnění formou podobenství.

Dva různé zdroje uvádějí, že by mělo dojít k jakémusi přerušení času, ke stavu jisté bezčasovosti (možno označit jako časoprostorovou trhlinu) určité části Teoversa a je možno uvažovat o tom, zda se jedná pouze o Zemi, Sluneční soustavu, naší galaxii, větší část vesmíru či dokonce celý vesmír. Jeden zdroj neuvádí přesný čas, zatímco druhý zdroj uvádí přesné datum – 21.12.2012, 11.11 hodin. Je několik variant popisu tohoto fenoménu, které na něj pohlížejí z různého úhlu a ve svém komplexu by mohly pomoct utvořit si určitou představu o procesu přechodu.

Když se ráno probudíme, tak si můžeme pamatovat sen poměrně dobře. Když vstaneme, tak se naše vědomí (mysl) koncentruje na denní realitu a téměř ihned se sen začíná vytrácet z naší paměti a často odpoledne již víme jen, že jsme měli nějaký zajímavý sen.

Pokud sledujeme film, tak naše pozornost je koncentrována téměř vždy na poslední záběr na plátně. Pokud dojde ke změnám obrazu v rámci jednoho záběru, tak si toho snadno všimneme (například zmizí nebo se přemístí nějaký objekt). Pokud však by do filmu byla vložena prázdná okénka většího rozsahu, takže bychom sledovali po nějaký čas pouze bílé plátno a obraz po té přesně nenavázal na ten předchozí, je pravděpodobné, že si změn menšího rozsahu nevšimneme (stále za předpokladu, že se jedná o ten samý záběr).

Vše (Teoversum) neustále pulzuje z neprojeveného do projeveného a je možné si představit, že pro určitou část Teoversa se pulzování přestane projevovat, ustane veškerý pohyb. Z úhlu pohledu, který předpokládá neexistenci lineárního času (tak jak ho běžně vnímáme my), kdy vše probíhá současně a vyšší bytosti také vše současně mohou vnímat jako například celý filmový pás se všemi jednotlivými obrázky, se tato bezčasovost projevuje právě jako ta prázdná okénka filmu.

Právě toto bezčasí by mohlo být takovým jemným resetem (v počítačové terminologii jemnou změnou dat v harddisku), kdy se po něm vynoříme v částečně jiné realitě, aniž dojde k bezprostřednímu vnímání této změny, protože bez kontinuálního vnímání se koncentrujeme na tuto novou realitu, aniž vnímáme změnu reality.

Každá planeta, sluneční soustava či galaxie má své specifické vibrace, které ji odlišují od jiných. Proto je možné si představit, že vyšší inteligence (například stvořitel vesmíru), která se neustále podílí na stváření veškeré reality vesmíru má možnost provést reset jen pro určitou část vesmíru z důvodů, které on uzná za vhodné. Po obnovení vibrací do projeveného světa se bytosti „probudí“ již do nové reality, která bude částečně odlišná od té předchozí. Při podobenství s počítačovou on line hrou to můžeme vnímat jako chvilkové vypnutí hry a jejího částečného přeprogramování, přičemž si většina hráčů tohoto přeprogramování nemusí ani všimnout. Jev kolem slunovratu by se dal též označit jako lokální časoprostorová trhlina. Je v podstatě nemožné tento fenomén popsat lidskými pojmy, a proto ta použitá podobenství. Stvořený svět neustále v různých frekvencích vibruje z neprojeveného do projeveného. V bodě lokální časoprostorové trhliny vibrace zcela neustanou, ale (obrazně řečeno) neprokmitnou až do projeveného, neobjeví se ve vědomí Teoversa. Znovu zdůrazňuji, že se jedná o podobenství. Je možné si to představit jako oboustranné zrcadlo, které kmity nepustí do projeveného světa a v projeveném světě se to jeví jako prázdno, jako prázdná okénka filmu.

V rámci myšlenkového modelu kmitání z neprojeveného do projeveného je v každé realitě schopnost bytosti tuto realitu měnit daná dvěma faktory. Jedním faktorem je frekvence vibrací. Bytost s vyšší frekvencí vibrací drobnými postupnými změnami obrazu z jednoho prokmitnutí na druhý dosáhne za daný časový úsek díky většímu počtu obrazů větší změny než bytost s nižší frekvencí. Druhým, faktorem je schopnost bytosti dosáhnout větší či menší změny obrazu z jednoho prokmitnutí do projeveného světa na druhé prokmitnutí. Jako představa tu opět slouží pásek filmu, a to ještě nejlépe kresleného. V prvním případě je rozhodující rychlost běhu filmového pásku (frekvence vibrací) a v druhém případě rozsah změn mezi dvěma sousedními obrázky, které kreslič (dnes počítač) namaluje (vypočítá).

Po 21. prosinci se najde mnoho lidí, kteří budou prohlašovat, že došlo na jejich slova, a že se nic nestalo. Skutečně nemusí vůbec dojít ke změně okolní reality, ale „pouze“ ke změně vědomí lidí a dalších bytostí. Takže lidé, kteří budou tvrdit, že se nestalo nic, budou mít do určité míry pravdu. U některých lidí nedojde ani ke změně vědomí, a to z více důvodů. Například, že změnu nepřijali, nebo u lidí s nižší frekvencí vibrací tato změna bude malá.

Dokonce i u lidí s vyššími frekvencemi vibrací nemusí dojít a také pravděpodobně ani u většiny nedojde okamžitě k uvědomění si změny vlastního vědomí. Důvodem je ztráta kontinuity s minulým obrazem a plná koncentrace na nový obraz. Změnu vědomí si uvědomujeme my i naše okolí nejméně. Ke změně těla se stačí podívat do zrcadla, ale naše vědomí se v žádném zrcadle okamžitě nezrcadlí, nebo nemáme takovéto zrcadlo běžně k dispozici. Kromě událostí typu zážitky blízké smrti apod. nedochází u lidí k náhlé změně vědomí. Tyto změny bývají postupné a vnímatelné v delších časových úsecích.

Jsem si vědom, že toto vysvětlení má své úskalí v tom, že někdo může prohlásit, že to je kouzelné vysvětlení, že dojde ke změně, ale nikdo si jí nevšimne. Myslím však, že pokud někdo bude schopen v rozhodující okamžik být v klidu, meditovat, uzavřít se do sebe, koncentrovat na přítomný okamžik a je přiměřeně citlivý, tak změnu vnímat bude. Samozřejmě za předpokladu, že ke změně opravdu dojde.

Téměř každý národ má své mýty a většina obsahuje i některé prvky o vyvolenosti daného národa. To, o čem jsem psal v minulém článku, a bylo mi to v několika diskuzích vytýkáno, ale není o vyvolenosti českého národa. Psal jsem, že se u nás probouzí nejvíce lidí. To však dle mého názoru má své racionální jádro opírající se o nezpochybňovaná fakta. Český národ je všeobecně považován za nejvíce ateistický v celém světě. Myslím, že se však nejedná o přesné vyjádření skutečného stavu. Nejedná se o ateismus v pravém slova smyslu, ale o to, že nejméně lidí podléhá náboženským a církevním dogmatům a nechá se jimi ovlivňovat. Čechů, kteří věří tomu, že existuje tvůrčí inteligence, která nás přesahuje a má zásadní vliv na chod světa, ale kteří se nehlásí k žádnému náboženství a nenavštěvují církevní stánky, je poměrně velké množství. Většinou tuto vyšší inteligenci, tvořitele však neoznačují slovem bůh, protože obraz boha byl v podání mnoha, ne-li všech náboženství zdiskreditován a předkládán ve formě, se kterou se někteří lidé obtížně ztotožňují. Tito lidé však jsou omylem zařazováni mezi ateisty a materialisty. Proto se dá bez teorií o vyvolenosti národa tvrdit, že se u nás probouzí nejvíce lidí, protože jsou nejméně ovlivněni církevními náboženskými dogmaty a jsou otevřenější novému paradigmatu. Čím jsou lidé otevřenější, tím mají větší předpoklady k reálné změně.

Všechny náboženské obřady, rituály a symboly ovlivňují každého člověka, který se jich účastní nebo je používá, mimo jiné i tím, že ho napojují na egregor daného náboženství. Všechny ty rituály, včetně modliteb a různých manter ovlivňují zároveň i každého člověka dané oblasti, i když se jich bezprostředně neúčastní, protože se jedná o zvukové vibrace, pravděpodobně dlouhodobě ovlivňující i DNA. Převládající náboženství daného národa ovlivňuje i mentalitu daného národa. Každé náboženství a církve se tak podílejí na tvorbě mentality věřících a lidé každého náboženství mají i částečně odlišnou mentalitu od ostatních náboženství bez ohledu na příslušnost k určitému národu. Všichni lidé, tj. i ti, kteří jsou přesvědčeni o svém ateismu a materialismu jsou ovlivněni náboženstvím svých předků. Zrovna tak u nás je ovlivnění křesťanstvím daleko hlubší než si uvědomujeme a ateisté jsou ochotni připustit. To podstatné u českého národa je to, že je ovlivněn nejméně.

Právě v tom, že se jedná o změnu vědomí, vidím velkou šanci pro český národ, protože je nejméně ovlivněn různými náboženskými dogmaty a je změnám otevřenější. Někteří lidé jsou již probuzení a udržují koncentraci na pozitivní vize budoucnosti. Proto je tu předpoklad, že by tu mohlo dojít k nejvyššímu posunu vědomí. Doufám, že je jasné z této informace, že to nemá nic společného s myšlenkou vyvolenosti národa. Jedná se o historicky a geneticky podmíněné faktory. V mém pojetí světa jako jednoho ohromného vědomí není místo pro myšlenku o vyvolenosti jakéhokoliv národa. Myslím, že právě v této době je důležitá koncentrace na sebe, do svého nitra, na zvyšování frekvence vibrací a udržení koncentrace na pozitivní vizi budoucnosti. Rozhodně je potřeba se nenechat strhávat neustálými obrazy nedostatku, krizí, válek, katastrof a dalších negativních jevů, které na nás z médií dennodenně 24 hodin útočí. Tento tlak není náhodný a snaží se v nás potlačovat pozitivní obrazy budoucnosti a tím i bránit, aby v našem vědomí došlo k většímu posunu a tím, aby se tyto obrazy realizovaly.

Za sebe vítám pozitivní změnu vědomí každé bytosti, každého člověka a to i takového, který nyní působí i velmi negativně. Každá pozitivní změna jednotlivého člověka přispívá k celkové pozitivní změně lidstva. Otázkou zůstává pravděpodobnost pozitivní změny u silně negativního člověka. Šance na změnu ale nemůže být upírána nikomu. Aby se člověk změnil, nemusí nijak zvlášť měnit své ego, svou roli v tomto životě. Stačí, když si uvědomí, že to je role a že on není ego. Stačí změnit pohled na tuto roli.

Znám ve svém okolí lidi, kteří se zdánlivě nezměnili, mají stále stejné zvyky i zlozvyky, přesto jsou to úplně jiní lidé. Stačí například jen jediná věc. Mají v průměru o 30% lepší náladu než třeba před pěti, deseti lety. Jaký to má pozitivní vliv na ně a na jejich okolí si dokáže každý představit.

Hrajte si. Hrajte si s radostí. Hrajte i hru na transformaci. Hrajte si na boha jako tvůrce transformace.

Končím slovy klasiků „Nashledanou v lepších časech“.

Odpověď na 7 otázek webu Probuzení

08.01.2013

Dostal jsem 7 otázek od editora webu Probuzení a zde jsou mé odpovědi.

Na začátku musím konstatovat, že není pro mě zcela jednoduché odpovědět na některé otázky krátce a stručně, protože některým jsem se věnoval v samostatných článcích v rozsahu 3 až 5 stran. Pokud bude mít někdo zájem o podrobnější odpovědi, může si je vyhledat na mých webových stránkách.

Kdy jste si poprvé uvědomil, že existuje něco víc, než je běžně vnímáno?

Přesné datum neznám, protože se v mém případě nejednalo o nějaký výjimečný zážitek či událost. Přibližně když mně bylo deset let, vytvořil jsem si takovou utišující pomůcku na některé momentální dětské trápení. Představoval jsem si ohromný vesmír s mnoha hvězdami, planetami a bytostmi a v porovnání s tím tu nepatrnou částečku vesmíru, kterou jsem já a tím i nepatrnost svého utrpení. O několik let později mě velmi překvapilo, když jsem se ve vědeckém časopise pro mládež dočetl, že vědci uvažují o možnosti, že by někde v kosmu mohl také existovat inteligentní život. Varianta, že by neexistoval, mě před tím vůbec nikdy nenapadla.

Později se ze mě stal částečně ateista při konfrontaci s obrazem boha předkládaným v naší oblasti křesťanskými církvemi, i když o existenci vyšší (kosmické) inteligence jsem nepochyboval. Někdy kolem dvaceti let jsem si vytvořil svůj obraz boha, který se ve své podstatě tolik neliší od mých představ dnešních. Nepochyboval jsem o telepatii i díky vlastním zkušenostem. Všechna lidská vědomí i vědomí jiných bytostí spojená v jeden celek pomocí telepatických spojení byla pro mě tím vševědoucím bohem. Co je pro nalezení pravdy (sebe sama) nejdůležitější?

Nikdy neztrácet odvahu hledat svoji pravdu. Objektivní pravda neexistuje, existují jen pravdy subjektivní. Pokud někdo přejímá jen subjektivní pravdy někoho jiného, stává se závislým na pravdě druhých a každá závislost je brzdou vývoje. Každá bytost má své specifické vibrace, a proto každá bytost rezonuje částečně s jinou částí Universa. Bohužel v této naší společnosti (na Zemi) je rozšířen zvyk posuzovat pravdivost informace podle toho, kdo ji sděluje místo toho, aby se lidé spoléhali na vlastní logiku a vlastní intuici. Rozhodně doporučuji neupínat se pouze k jednomu zdroji, i kdybychom měli pocit, že k nám mluví bůh.

S čím by měl člověk začít nejdříve, pokud na sobě chce pracovat a zbavit se „problémů“ ve svém životě?

Nemyslím, že existuje universální recept platný pro každého. Někdo potřebuje začít cestou lásky, někdo cestou poznání. Pokud bych přeci jen měl vyslovit jednu konkrétní myšlenku, tak je to pochopení toho, kdo jsem, co je to já. Slovo pochopení ale přesně nevystihuje podstatu. Přesnější výraz je vhled či vnor do vlastního já, což není jen intelektuální porozumění. Nemyslím, že je to jednoduché, ale jak se můžeme zbavit problémů v životě, když nevíme, kdo jsme?

Jak vnímáte strach a jak se jej zbavit?

Strach je jeden ze základních problémů této společnosti. Abychom měli šanci s vlastním strachem vědomě pracovat, je nutné pochopit, co to ten strach je. Dle mého názoru je strach náš emoční vztah k z našeho pohledu negativní budoucnosti. Pokud tato negativní budoucnost již nastala a stane se přítomností, jedná se z naší strany o jiný druh emoce, kterou je utrpení, ať už fyzické nebo psychické. Strach je emoční vztah k našemu možnému utrpení v budoucnosti. Formy utrpení přitom mohou být velmi různorodé. Přitom je dobré si uvědomit, že většina našich obav se nikdy nenaplní a naše trápení se negativními vizemi je zbytečné. Kromě toho velmi často se stává, že to, co jsme vnímali jako negativní budoucnost, se později ukázalo jako pozitivní, a to i v těch případech, kdy jsme trpěli vzhledem k události, která nastala.

Základními formami strachu jsou strach ze smrti (z neexistence) a strach z nedostatku (není míněn pouze materiální nedostatek). Různé strachy jsou často uměle vytvářeny ke snadnější manipulaci lidmi. Klasickou ukázkou je strach z nedostatku. Tím nedostatkem pro někoho může být chleba a pro druhého jachta lepší než má někdo jiný.

Jedním ze základních prostředků ke zbavení se strachu je dostatek informací. Například, pokud vím, že smrtí těla život a vědomí nekončí, nemám důvod bát se smrti a neexistence. Důležité je nezaměňovat strach ze smrti se strachem z umírání, z utrpení, které někdy umírání provází. To jsou dvě odlišné kategorie. Dalším důležitým poznáním je to, že utrpení nám nepůsobí přímo nějaká skutečnost, ale náš vztah k této skutečnosti, tj. jak konkrétní skutečnost pociťujeme. Například pro masochistu je bolest potěšením. Samotné vlastní uvědomění, že se bojíme, proč se bojíme a že se jedná o náš vztah k možné budoucnosti, velmi často pomáhá minimálně ke zmírnění strachu.

Strach není totožný s pudem sebezáchovy, což je obranná reakce před poškozením naší fyzické a psychické integrity. Přemýšlení o možných negativních vizích budoucnosti bez přítomnosti emoce strachu umožňuje nacházení možných způsobů předcházení negativní budoucnosti. Nebát se neznamená nepracovat na tom, aby se negativní vize budoucnosti nerealizovala.

Soucit s utrpením druhých není strachem. Co si představujete pod pojmem Ego?

Lidská bytost se skládá z duše (vědomí) jakožto relativně samostatné části vícedimenzionální bytosti (ducha) a ega, které se skládá z těla a mysli. Ego je role, kterou si duše přišla zahrát v rámci kosmické hry. Dle mého pohledu je mylný názor, že se máme zbavit ega, protože dle mého pojetí kdybychom se zbavili ega, tak se zbavíme této konkrétní inkarnace.

Zbavit se však můžeme egoismu, což je závislost na egu, na roli, kterou zde hrajeme. Tato závislost u většiny lidí spočívá v tom, že si neuvědomují, že nejsou egem, ale duší, že se ztotožňují s egem. Pokud pochopíme, že jsme vědomím, které si přišlo zahrát určitou roli, a že jsme již hráli a budeme hrát mnoho rolí a současně v paralelních realitách rovněž hrajeme různé role, pak naše závislost na té jedné roli (náš egoismus) se rozpouští. Lze si to představit na podobenství s hercem. Pokud hraje mnoho rolí, tak se nikdy ani nemůže ztotožňovat s jednou rolí. Pokud hraje pouze jednu jedinou roli (například v nekonečném seriálu) téměř zákonitě tu vzniká závislost na této jediné roli a často se i stává, že se osobnost takového herce skutečně ve stylu role mění. Pokud se neztotožňujeme s rolí, jsme schopni objektivnějšího pohledu na realitu nás obklopující a tím se nám zvyšuje schopnost nevnímat to, co se nám děje jako utrpení. Jsou dva druhy herců. Jedni roli hrají a druzí ji prožívají a v okamžiku hraní ztrácejí vnímání skutečné reality, takže někteří skutečně (ne jen předstíraně) v roli trpí. Co je to pokora?

Tento pojem mám spojený s pojmem sebevědomí, a proto se budu věnovat oběma pojmům. Vztah sebevědomí a pokory je pojímán většinou nepřesně jako vztah nepřímé úměrnosti. To plyne už ze samotného faktu, že oba pojmy, jak sebevědomí, tak i pokora jsou často používány s pejorativním zabarvením. Sebevědomí je zaměňováno s přeceňováním ega a pokora s poddaností. Pokora není ani poddanost či oddanost bohu, protože bůh nepotřebuje naší oddanost, protože nepotřebuje od nás vůbec nic. Pokud by potřeboval, nebyl by to bůh.

Sebevědomí je vědomí sebe jako relativně samostatné části Teoversa (boha), vědomí bytostného já. Sebevědomí je vědění o existenci a síle vlastního vědomí.

Pokora je vědomí všeho ostatního, co je nejá. Je to uvědomování si toho, že jsem součástí celku, který mě nekonečně přesahuje.

Co byste popřál lidem a lidstvu vůbec do nadcházejících dnů?

Všem bytostem na Zemi i sobě bych přál transformaci vědomí do vyšší frekvence vibrací v relativně blízké budoucnosti v souladu se záměry jejich duší.

Prezidentské volby 2013 výpověď o stavu společnosti

11.02.2013

Rozboru a analýze prezidentských voleb bylo a ještě bude věnováno mnoho textů. Přesto jsem se rozhodl se tomuto tématu věnovat, i když z poněkud jiného úhlu pohledu než je tak většinou činěno. Nejedná se mi tolik o vlastní volby a jejich výsledek, ale spíše o to, co průběh volební a do určité míry i povolební kampaně a vlastních voleb vypovídá o stavu české společnosti v této době. Nejedná se o nějakou ucelenou analýzu, ale spíše jednotlivé postřehy volně poskládané za sebe.

Přes snahu o určitou míru objektivity nemohu nepoznamenat, že jsem před deseti lety skutečně netušil, že při vítězství Miloše Zemana ve volbách do jakékoliv funkce u mne budou převažovat libé pocity nad pocity nelibými. I ty jsou však zmírňovány ne zcela zanedbatelnou možností, že obě volební a mocenské skupiny jsou řízeny z jednoho polticko-ekonomického mocenského centra.

Jak jsem již uvedl ve více svých článcích je stále více zřejmé, že společnost (a nejen u nás) se polarizuje, a to nejen ve smyslu, který jsem uváděl, že (zjednodušeně řečeno) slušnější se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími. Polarizace či dokonce štěpení společnosti probíhá ve více rovinách, například bohatí – chudí, mladí – staří, elita (ve smyslu celebrity) – plebs apod.

Zvláštní rovinou je dělení pravice – levice, protože v této oblasti dochází k takovému matení pojmů, že je to až neuvěřitelné. Rozum občas zůstává stát nad tím, kdo všechno je dnes hanlivě označován za levičáka (či dokonce za socialistu nebo komunistu) a kdo všechno se vydává za pravičáka navzdory svým skutečným činům. Podobný zmatek panuje i v používání pojmu jako je komunismus, socialismus, volně tržní hospodářství apod., ale to by bylo na samostatný článek.

Základním rysem této polarizace je stoupající nesmiřitelnost k postojům a názorům skupin stojících vůči sobě v opozici, a to dokonce i často v opozici plynoucí pouze ze vzájemného nepochopení a již výše uvedeného matení pojmů. Tento stav bohužel nevzbuzuje příliš naději na nějaké národní usmíření a vytvoření společné koncepce přechodu k systému, který by vyhovoval většině obyvatel České republiky.

V této souvislosti považuji za vhodné se zmínit o výroku pana Schwarzenberga, který se dle mého názoru nezaslouženě nestal předmětem pozornosti. Po prohraných volbách pronesl tuto větu, kterou pak někteří jeho příznivci papouškovali: „Bitvu jsme prohráli, ale bojujeme dál.“ S tímto výrokem mně okamžitě vytanulo několik otázek. Kdo je to my (kteří bojujeme dále), když se jednalo o volbu prezidenta? Proti komu bojujeme (proti 60 % národa, kteří mě nevolili)? Co má být výsledkem tohoto boje? Kdo má být v tomto boji poražený? Co má být výsledkem této války proti vlastnímu obyvatelstvu? Bylo by velmi zajímavé položit panu knížeti tyto otázky, ale tak aby ho na ně jeho tým nemohl připravit.

Dalším významným rysem současného stavu, o kterém jsem již rovněž dříve psal, je stále se zvyšující demaskování jednotlivých skupin i jednotlivých osobností veřejného života.

Lidé ztrácejí schopnost (nebo zájem) maskovat své skutečné úmysly, ztrácejí dosavadní mimikry. Stále více je zřejmější, kdo je kdo a ke které skupině patří. Dle mého názoru se na tom podílejí dva jevy. Jednak zejména ti méně slušní přestávají vnímat neslušnost svého jednání a ztrácejí v této oblasti zcela soudnost a druhým jevem je, že jim přestává vadit, že ostatní vnímají očividnou neslušnost jejich jednání. Možná z toho důvodu, že většinou cítí, že se blíží rozhodující okamžiky změny a mají pocit, že už nemají co ztratit. Tento jev se projevuje i ve veřejnoprávních médiích. Jsou si všichni ti novináři a moderátoři vědomi možnosti, že se situace může změnit a mohou mít pak problém splácet své hypotéky a leasingy vzhledem k tomu, jak jednoznačně dávají najevo v či prospěch jednají?

Zvláštní postavení v tomto jevu mají mainstreamová média všeho druhu dokonce včetně tak zvaně veřejnoprávních placených víceméně všemi obyvateli. Zcela očividně přestala předstírat objektivitu. Novináři už evidentně neplní roli „hlídacích psů“ demokracie, ale nezakrytě všemi dostupnými prostředky prosazují politické zájmy jedné skupiny.

Jejich pokus udělat z šéfa Bratrstva kočičí pracky (žluté placky) Mirka Dušína bych považoval za absurdní divadlo působící spíše komicky, kdyby se tím nenechalo oblbnout (nerad používám podobné výrazy, ale opravdu jiný vhodný mě nenapadl) tolik a v mnoha případech i inteligentních, čestných a slušných lidí. To mě přivádí k dalšímu rysu současného stavu, kterým je vliv médií. Na jednu stranu je opravdu velký a dokáže zmanipulovat hodně lidí, ale na druhou stranu se ukázalo, že není zcela všemocný, a že mnoho lidí si i přes usilovnou masáž jejich vědomí všemi dostupnými prostředky (včetně v podstatě podprahových) dokáže ponechat vlastní úsudek. Velký vliv na to může mít skutečnost, že hodně lidí médiím nevěří či je dokonce nesleduje.

Zajímavé a určitě stojící za povšimnutí je, jak média (přesněji ti, kteří je ovládají) v určitém okamžiku vycítila, že Jan Fischer pravděpodobně nebude mít proti Zemanovi šanci, tak ho opustila a přesedlala na nového koně. Frustrace z tohoto jevu mohla mít za následek, že se Fischer po té v rozporu s některými předpoklady nepostavil na stranu knížete, ale na stranu Zemana.

Negativním aspektem zůstává role médií, která se stavějí víceméně proti zájmům a názorům většiny společnosti a někdy zcela bezostyšně překrucují skutečnosti, sdělují polopravdivé skutečnosti a některé pravdivé skutečnosti zcela zamlčují. Pozitivním aspektem je skutečnost, že už mnozí lidé přestávají hlavní média vnímat jako hodnověrný zdroj informací. Fascinujícím jevem (alespoň pro mě) je skutečnost, že pro některé lidi je noblesnost základní a dokonce postačující kvalifikace prezidentského kandidáta bez ohledu na jeho politickou minulost, současnost a názory. Zvláštní se rovněž zdá teorie o slušnosti v politice u politického souputníka známých slušňáků Kalouska, Topolánka a dalších. Ostatně i sám kníže neměl vždy k hrubším výrazům zase tak daleko. Svojí příslušnost k noblese a slušnosti pak někteří příznivci knížete dali po volební porážce najevo takovým způsobem, že jen „opravdový znalec“ byl schopen noblesu poznat J. Některé výroky byly dokladem o hluboké frustraci některých lidí z porážky a významu, který volbám z nějakého důvodu přikládali.

Možná zůstal částečně nepovšimnut styl a forma volební kampaně Schwarzenberga, která dle mého názoru nesla charakteristické znaky rukopisu, který připomínal spíše americké předvolební manévry než české. To samozřejmě rovněž mohlo mít svůj nezanedbatelný vliv, protože pro naši mentalitu tento styl marketingu a public relations není úplně vhodný. Rovněž je charakteristické, že oslovil zejména mladé lidi a umělce, kteří jsou tímto životním stylem mnohem více ovlivněni.

Zajímavým fenoménem, který určitě stojí za povšimnutí, je fakt, že téměř všichni veřejně známí a oslavovaní bojovníci proti korupci se postavili za knížete, který je místopředsedou vlády, která zásadně odmítá majetková přiznání a další jednoduchá a logická protikorupční opatření. Zároveň je předsedou strany, která je velkou většinou občanů i z řad bývalých příznivců ODS a TOP chápána jako silně prokorupční a její protagonisté dokonce jako největší odborníky na korupci, tunelování a rozkrádání státního majetku.

Stále znova je uměle rozdělována společnosti. Nějak mně v mysli uvízla slova „Postavit muže proti ženě, rodiče proti dětem, bratra proti bratrovi.“ Důraz je na neustálý boj a organizování chaosu. Proto jsou neustále do značné míry uměle vytvářeny rozpory mezi jednotlivými skupinami a vrstvami společnosti. Stále jsou znova a znova zdůrazňovány rozdíly mezi nimi. Toto se děje nejen u nás, ale celosvětově. Je to past, do které se nesmíme nechat chytit. Záměrem je, aby nedošlo ke sjednocení lidí, protože proti němu není účinné obrany, kromě otevřené vojenské agrese.

Vypadá to tak, že někteří lidé si představují demokracii tak, že demokracie je to, když vyhrají oni. Pro mnohé lidi je téměř nepřípustná myšlenka, že když většina, případně velká většina se rozhodne pro něco, co je možná i objektivně špatně, je nutné to respektovat, protože jinak se o demokracii nedá mluvit. Petice či jiné akce proti výsledku voleb (pokud předmětem nejsou podvody či nezákonné manipulace) postrádají demokratický základ. Pro upřesnění upozorňuji nezaměňovat s protestními akcemi proti vlastní činnosti zvolených orgánů, například přijetí zákonů apod., zejména pokud jsou v rozporu s názorem velké většiny občanů.

Prezidentské volby byly mimo jiné i součástí pokusu, co všechno občané této země ještě dokážou snést. Církevní restituce se obecnému lidu sice nelíbily, ale nic se neděje. Amnestie se rovněž nelíbila, ale zase se nic neděje. Tak přišly na řadu prezidentské volby, které však měly jednu velkou nevýhodu, a to že v nich rozhodovali voliči. Zároveň to byl test, jak dalece je možno voliče zmanipulovat pomocí médií všeho druhu a jak dalece je připravena situace pro případné předčasné parlamentní volby a nového charismatického vůdce. Zajímalo by mě, jaké bylo hodnocení skutečnými hráči na mocenské scéně. Na jedné straně je zřejmé, že jim (minimálně zatím) chybí osobnosti, když museli vzít zavděk knížetem, jehož slabiny výrazně převažovaly nad silnými stránkami. Osobně sice žádné silné stránky nevidím, ale nejsem asi ten správný vzorek populace. Na druhé straně i s takto „slabým koněm“ nebyli zase tak daleko od prvního místa v prezidentském dostihu. Jak by asi volby dopadly, kdyby byl k dispozici vhodný představitel role?

Co říci na závěr? Buďme velmi pozorní. Nenechme se nikým a ničím manipulovat. Nenechávejme se strhnout k agresi (byť i jen slovní) vůči lidem s jiným názorem, vůči lidem patřícím k jiné skupině či vrstvě obyvatel a uvědomujme si, že se jedná často o rozpory uměle vyvolávané. Hledejme společný sjednocující program pro změnu naší společnosti a obnovu naší země. 

Transformace společnosti prostřednictvím minisystémů sestávajících z transformačně naladěných lidí

25.03.2013

Snaha řešit problémy současnosti ve prospěch většiny lidí při pohledu na společnost zvenčí vede k orientaci na změnu systému, zejména změnu systému politické a ekonomické moci.

Tyto teoretické úvahy samozřejmě mají smysl a je vhodné si vytýčit určitý atraktor, ke kterému by měla či mohla společnost směřovat. Problém, který vidím, spočívá v tom, že většinou není zohledňována kvalita a úroveň jednotlivých článků tohoto systému, tj. občanů, kteří by měli tento systém realizovat. Jak už jsem mnohokráte uvedl, žádný systém (byť sebelépe vymyšlený) nemůže fungovat, jestliže jeho jednotlivé články svou úrovní a kvalitou nedopovídají zvolenému systému, což bylo a je názorně vidět na konkrétních příkladech reálného socialismu i reálného kapitalismu, případně i dalších reálných ismů.

Myslím, že nebudu v rozporu s názory většiny přemýšlejících lidí se svým názorem, že v současné době nepřevládají v naší společnosti lidé, kteří by byli schopni realizovat nový převratný a lepší systém. Tím nemyslím zavádění nového systému z pozice řídících sil společnosti, ale komplexní realizaci do všech detailů a jednotlivých částí společnosti. Na druhé straně však takoví lidé již tady jsou a není jich málo. Bohužel však málokdy jsou na místech či funkcích, ze kterých by měli rozhodující možnost ovlivnit zásadní změnu systému.

Existuje tu však jedna zcela reálná možnost, která se již do určité míry realizuje a často úspěšně. Tito lidé s transformačním potenciálem se začínají sdružovat (ať už vědomě či nevědomě) a vytvářet minisystémy, které díky svému složení jsou již schopny fungovat na vyšší úrovni a mají transformační potenciál. Také by se daly označit jako ostrůvky pozitivní deviace. Tyto minisystémy stejně naladěných lidí mají celkem logicky tendenci navazovat kontakty s obdobnými systémy a zároveň se spojovat ve vyšší celky, i když si stále udržují svoji autonomnost. Kromě toho díky své úspěšnosti ve svých oborech činnosti, které mohou být velmi rozličné, mohou být a často jsou příkladem pro ostatní lidi, kteří by se rádi podíleli na změně společnosti.

Tento faktor považuji za velmi významný, možná i nejvýznamnější pozitivní jev naší společnosti. Tyto minisystémy mají reálnou šanci prorůstat celou společností a ovlivňovat tak vývoj společnosti pravděpodobně daleko více a snadněji (i když bohužel asi ne rychleji), než pokusy změnit vše z jednoho centra, kde ještě ke všemu hrozí podstatně větší nebezpečí zneužití celého úsilí k prospěchu pouze jedné skupiny obyvatel.

Pokud zde mluvím o společnosti, tak nemám na mysli pouze Českou republiku, ale podstatně širší rámec. Optimální by bylo, kdyby se tento fenomén projevoval alespoň v rozsahu většiny států Evropy (minimálně v první etapě).

Lidé, kteří jsou součástí těchto minisystémů, se do určité míry svým způsobem pohybují ve dvou realitách, které bývají někdy i poměrně dost odlišné. Jednou realitou je prostředí minisystému, kde je již vytvořeno mikroklima, které jim umožňuje chovat se pro ně přirozeným způsobem odpovídajícím jejich úrovni, kde se cítí svobodně, uvolněně a nepotřebují žádné mimikry a určitou ochranu před vnějším prostředím. Ve druhé realitě běžného prostředí makrosystému jsou do určité míry nuceni se chovat v souladu s tímto prostředím a přejímat některá jeho pravidla chování, která však již nedopovídají jejich přirozenosti.

Jen málo jedinců má tu sílu, odvahu a možnost chovat se téměř zcela dle své přirozenosti i v prostředí makrosystému. Z těchto třech podmínek je asi nejdůležitější ta možnost se takto chovat, protože mnoho lidí prostě tuto možnost nemá vzhledem ke své rodině, práci, závazkům či jiným vztahům, pokud nechtějí ubližovat lidem, kteří jsou na nich nějakým způsobem závislí. Nejtěžší je pravděpodobně role rodičů a partnerů, kdy jejich „svobodná“ volba může mít negativní vliv na životní úroveň či psychickou pohodu na nich závislých lidských bytostí.

Tato forma existence ve dvojí realitě, která není zcela nepodobná životu v reálném socialismu, působí na některé z nich stresujícím a traumatizujícím způsobem, který komplikuje jejich snahu o vyšší úroveň vlastního života a života blízkých. Markantní to bývá při péči a výchově dětí, nebo při péči o zdraví vlastní a zdraví blízkých. Příkladem je očkování, ale ústředním bodem zde není účinnost či bezpečnost očkování, ale svoboda volby, což platí i pro rozhodování o formách léčení některých nemocí.

Zjevným problémem bývá jistá izolovanost těchto minisystémů. Jednotlivé minisystémy nevědí o těch druhých a obtížně navazují kontakty, protože se mnohdy bojí otevřít před „cizími“ lidmi a informovat je o jejich poněkud odlišné orientaci (není míněna sexuální orientace). V současné době neexistují či nejsou běžně dostupné formy vzájemné informovanosti o existenci jednotlivých minisystémů a celkem logicky nelze nic takového očekávat od mainstreamových médií, která se projevují jako ochránci a udržovatelé současného systému.

Minisystémy transformačně naladěných lidí existují v mnoha podobách i zájmových oblastech. Tyto oblasti jsou někdy velmi různorodé a pohybují se od občanských aktivit, přes různá ekologicky a environmentálně zaměřené aktivity až po různé duchovně a esotericky zaměřené skupiny lidí. Nedostatečná informovanost se projevuje dokonce ve dvou rovinách. První rovinou je nedostatek povědomí o existenci a formách aktivit minisystémů z jiných oblastí aktivit a druhou rovinou je nedostatek informací o existenci a formách aktivit minisystémů z jiných regionů a obcí. Myslím, že nebude výjimkou, když i v menší obci budou existovat transformačně naladěné minisystémy nebo jednotliví lidé, kteří o sobě vzájemně vůbec nevědí.

Důležitou roli by zde mohl a měl sehrát internet. Předpokládalo by to však vytvoření a provozování webových stránek, kde by mohl kdokoliv získat informaci o existujícím minisystému, který by mu byl blízký, ať už místně či náplní své činnosti. Kromě toho, že by takový web byl velkou příležitostí pro spojování lidí i minisystémů, byl by zároveň velkou inspirací pro vznik nových minisystémů, zejména když by bylo díky tomuto webu možné vidět i pozitivní výsledky již existujících minisystémů. V této souvislosti je nutné si uvědomit, že ti, kteří jsou pevnými pilíři současného systému a nemají žádný zájem jej změnit ve prospěch většiny společnosti, protože by to bylo (z jejich klamného pohledu) v jejich neprospěch, jsou vzájemně propojeni (nejen informačně) poměrně velmi dobře. Nic na tom nemění ani jejich zdánlivě nesmiřitelné vzájemné politické a ekonomické soupeření. Bohužel tyto jejich vzájemné na oko nepřátelské hrátky jsou zatím schopny ovlivňovat a desinformovat většinu lidí, kteří podstatě této hry nerozumí natolik, aby ji byli schopni vnímat jen jako hru zaměřenou na získání většiny voličů a pozitivní výsledek voleb. Nezbytnou součástí spojování transformačně naladěných minisystémů je vysoká tolerance k názorům jiných lidí a minisystémů a ochota v zájmu společné vize přistupovat na kompromis všemi akceptovatelný. Z mého úhlu pohledu se při sjednocování zdá vhodné zaměřit se spíše na vlastní proces transformace a formu tohoto procesu, než na možné výsledky transformace. Důvodem je podstatně větší pravděpodobnost shody na společném minimálním všemi akceptovatelném programu a tato shoda je dle mého názoru nezbytnou podmínkou pro akceschopnost sjednocených sil pro transformaci. Zároveň neochota akceptovat tento společný program jednotlivými lidmi či skupinami lidí bude s vysokou mírou pravděpodobnosti signalizovat jejich nezájem na skutečné transformaci společnosti.

Disharmonie duše a ega

09.04.2013

Inkarnovaná duše a ego (tělo a mysl) mají často, ne-li většinou, rozdílnou úroveň. Úroveň duše je dána do značné míry jejím „stářím“ (počtem inkarnací na Zemi i jinde), úroveň ega je dána do značné míry geny převzatými od předků a morfogenetickými poli, ve kterých se lidská bytost převážně vyskytuje či vyskytovala. V současné epoše se mnoho starších duší snaží inkarnovat na Zem a pro nedostatek jiných těl (eg) se inkarnují do „toho, co je k dispozici“. Vzhledem ke genetickým dispozicím a převládajícím morfogenetickým polím se vyskytuje pro tzv. vyšší duše relativně málo vhodných těl, a tak mnoha duším nezbývá nic jiného, než se inkarnovat do těl, která jsou pro ně vibračně ne zcela přiměřená, takže vzniká určitá disharmonie.

Teoreticky mohou nastat tři případy. Duše a tělo jsou přibližně na stejné úrovni, duše je na vyšší úrovni než tělo nebo je duše na nižší úrovni než tělo. Případ přirozené vyrovnanosti těla a duše bude asi spíše výjimečný a nejčastější bude i z výše uvedeného důvodu případ, kdy duše je na vyšší úrovni.

Jen pro jistotu upozorňuji, že se jako téměř vždy jedná o nutnou míru zjednodušení a z vyšších úrovní poznání se disharmonie nemusí jako disharmonie jevit.

V případě, kdy je duše na vyšší úrovni než tělo, je disharmonie mezi tělem a duší většinou víceméně závažnou komplikací pro komplexní lidskou bytost. Míra závažnosti problému pro konkrétní lidskou bytost je dána kromě míry rozdílnosti úrovní duše a ega také tím, zda si lidská bytost uvědomuje tuto disharmonii. Pokud si ji uvědomuje, může volit nástroje k tomu, aby tuto disharmonii zpracovávala a zvládala mimo jiné i v rámci úsloví, že svoboda je poznaná nutnost. Je možné pracovat na šlechtění ega, případně i na optimalizaci výběru genů z genetického materiálu předků a zároveň si být vědomi jistých hranic (které jsou však spíše za mimořádných okolností překročitelné) omezujících lidskou bytost v dané inkarnaci.

Bez jakýchkoliv hodnověrných důkazů si myslím, že většina lidských bytostí „trpících“ touto disharmonií si jí není vědoma a vzhledem k tomu se tito lidé dostávají do problémů působených jejich vnitřními rozpory. Tito lidé pak často působí na ostatní rozdílně dle toho, zda jsou schopni se v daný okamžik napojit spíše na ego nebo spíše na duši. Z tohoto rozdílného napojení pak logicky vyplývají rozdílná hodnocení konkrétní lidské bytosti. Nemusí se v konkrétním případě jednat jen o rozdílnou schopnost vnímání, ale může se jednat i o variantu hodnocení různých činů jedné konkrétní lidské bytosti. Motivy různých činů jedné bytosti mohou být rozdílné právě podle toho, která z těchto dvou relativně autonomních entit jedné lidské bytosti v daném okamžiku jednání ovlivňuje.

Trochu mimo téma článku - existují rovněž bytosti, u kterých si lidé najdou, co chtějí a různá hodnocení jedné bytosti se od sebe i velmi odlišují. Tato rozdílnost hodnocení se nepohybuje jen ve spektru dobro – zlo, ale ve více rovinách a není dána pouze nebo vůbec disharmonií duše a ega.

Varianta, která je v případě uvedené disharmonie nejvíce viditelná pro ostatní je ta, když u takovéhoto jedince nedochází ke vzájemné korekci duše a ega, ale hegemonem při vlivu na konkrétní jednání se stává vždy pouze jedna složka.

Daný jedinec pak může střídat okamžiky, kdy je jeho jednání ovládáno (v hraničních případech) nepodmíněnou láskou s okamžiky, kdy jeho jednání je zcela ovládáno egem, což nutně neznamená, že jedná egoisticky, ale motivace jeho jednání je ve vleku převzatých genů a morfogenetických polí. Toto „egoistické“ jednání se může jevit ostatním jako zcela nepochopitelné v protikladu s jednáním „řízeném“ duší toho samého jedince. Čím vyšší je rozdíl mezi úrovní ega a duše, tím větší jsou i výkyvy v chování daného jedince.

Rychlost změn a velikost amplitudy (výkyvu) pak ovlivňuje schopnost a možnost soužití s ostatními (nejen lidskými) bytostmi. Například Bohyně inkarnovaná do ega bojovníka prosazujícího rezolutně svoji vůli je velmi silná kombinace, ale je jen jedna z mnoha.

Disharmonie se může projevovat v různých formách, nejen v protikladnosti bezpodmínečné lásky a egoismu. V případě, že je duše na vyšší úrovni než ego, je častým případem situace, kdy lidská bytost se podceňuje, protože si není vědoma své skutečné podstaty a „hodnoty“. Pokud je situace obrácená, dochází naopak často k vlastnímu přeceňování. Otázka sebepoznání a sebehodnocení hraje velkou roli v životě lidských bytostí, což se týká i větších společenských celků jako jsou například národy či státy.

Úroveň ega je do určité míry ovlivněna i poslední předchozí inkarnací, protože je nepravděpodobné, že mezi dvěma časově sousedícími (v rámci modelu lineárně běžícího času) inkarnacemi dochází k převratnému vývoji a ega v těchto sousedících inkarnací mají mnoho společných znaků, i když životní role mohou být v těchto dvou „sousedních“ inkarnacích i zcela odlišné.

Pro disharmonické bytosti, u nichž dochází k rychlému střídání vlivu ega a vlivu duše s velkými výkyvy (amplitudami), není jednoduché najít si vhodného partnera. Pravděpodobně kromě totálního flegmatika je vhodný podobně disharmonický partner, který je schopen se obdobně rychle ve svém jednání přeorientovávat z duše na ego či obráceně. Soudím, že v současné době se u nás vyskytuje poměrně dost takových bytostí, a tak je určitě zajímavé hledat pro tyto bytosti vhodné řešení pro zmírnění této disharmonie a jejích následků.

Pravděpodobně vůbec nejdůležitějším prvním krokem pro tyto bytosti je uvědomění si svého stavu. Samozřejmě prvotní je vědomí toho, že lidská bytost se skládá z duše (vědomí) a ega (mysli a těla). Pokud už bytost chápe tuto zdánlivou dualitu duše a ega, může při dostatečně pečlivé a „odvážné“ introspekci (zkoumání vlastního vědomí) dojít k poznání disharmonie vlastní duše a ega. Toto poznání (přiznání si) vlastního stavu je jako téměř vždy základem při hledání nějakého řešení. Z vlastního disharmonického stavu pochopitelně plynou často i problémy v běžném životě, které se však často jeví, jako by byly působeny nedostatky (disharmonií) druhých lidí. Přiznání si vlastní disharmonie a vzhledem k tomu i přitahování si disharmonických lidí a situací do vlastního života je nutným předpokladem pro možnost hledání řešení majících naději na úspěch.

Dalším krokem je koncentrace na své jednotlivé kroky včetně rozpoznávání, čím v daném okamžiku bylo vlastní jednání převládajícím způsobem ovlivňováno. Po zvládnutí tohoto kroku je možno přistoupit ke kultivaci ega z pohledu duše, včetně částečného omezování vlivu na jednání. Abychom mohli přistoupit ke kultivaci ega, je důležité se cíleně věnovat prozkoumání vlastního ega a zejména jeho temných stránek, což není vždy příjemná práce, ale je skutečně potřebná. Tento průzkum a zpracování vlastních temných stránek pak výrazně omezuje situace, kdy v nejméně vhodném okamžiku na nás vyskočí takový kostlivec ze skříně, že se pak divíme, jakého jednání a uvažování jsme v daný okamžik schopni. Jen když jsme si vědomi svých temných stránek, jsme schopni s nimi žít tak, abychom co nejméně ubližovali sobě a ostatním bytostem.

Na druhé straně je rovněž důležité znát i světlé a silné stránky ega bez falešné skromnosti, abychom je dokázali využít k lepšímu plnění životních úkolů a cílů a plnému využití svého potenciálu.

Dle mého názoru však není vhodné zcela omezovat vliv ega, protože by to mohlo vést k popření smyslu a účelu konkrétní inkarnace do konkrétního ega. Důležitým faktorem je to, jak dalece konkrétní lidské bytosti vlastní disharmonie a její účinky na její život nevyhovují zejména s ohledem na spolužití s dalšími bytostmi. Je známo, že mnoho věhlasných guruů si zachovávalo podivné lidsky přízemní libůstky.

Zdá se mi pravděpodobné, že současná situace na Zemi, kdy dochází ke zcela zřetelné polarizaci (což nutně zanechává následky na morfogenetických polích a na vibračním stavu duší), má vliv na zvyšující se disharmoničnost některých lidských bytostí. Tím více je důležité si být této možnosti u sebe či druhých vědom a začít s tím pracovat.

Znalost disharmonie a její formy u druhých lidí nám umožňuje lépe chápat jejich jednání, jeho příčiny a motivy. Nacházíme se v době, kdy by bylo nanejvýše příhodné, aby se duše vyšších úrovní probudily a převzaly otěže řízení na Zemi do svých rukou podstatně více, než tomu bylo doposud. Prvním předpokladem k tomu je pochopení na hluboké vnitřní úrovni (vhledem či vnorem), kdo každý z nás svou podstatou je.

Vše je výsledkem tvůrčí energie Teoversa a exaspectologie

25.04.2013

Teoversum

Teoversum je pojem, který považuji za nejpřesnější a nejvhodnější ve srovnání s jinými pojmy, které jsou pro podobné účely používány, jako jsou Bůh, Universum, Prazdroj (pro někoho možná i ten plzeňský J), Kosmická inteligence apod. Zjednodušeně se dá říct, že pojem Teoversum zahrnuje v sobě dva pojmy, a to Bůh (teo) a Universum (versum) a vyjadřuje tak jednotu a komplexnost stvořeného světa a jeho tvůrce. Překonává tak relativně běžně používanou dualitu Stvořitele a stvořeného světa jako dvou relativně nezávislých entit a i určité problémy s existencí lineárního chápání času a s tím souvisejícího počátku Universa (světa) stvořeného Stvořitelem. Teoversum lze tedy spíše chápat jako komplex věčného Tvořitele a věčně tvořeného Universa jakožto jednoho subjektu i objektu současně.

Je to v rozporu s mnoha náboženskými naukami a filozofiemi, které právě vnímají bytost Stvořitele oddělenou od jím stvořeného Universa s tím, že tato bytost časově předcházela stvořenému Universu. Dle mého názoru je to dáno ne tolik „nepravdivostí“ této teorie, jako spíše její nepřesností, protože není popisováno stvoření světa Tvořitelem všeho, ale pouze stvoření našeho Vesmíru jako součásti Multiversa jeho Stvořitelem, který však není Tvořitelem, ale jen jeho relativně autonomní součástí (subsystémem).

Již dříve jsem uváděl, že vše v Teoversu (například i foton) má vědomí. Toto vyjádření je nepřesné, jako ostatně téměř vše snažící se popsat lidštinou nepopsatelnou skutečnost, ale bylo uvedeno v rámci myšlenkového konceptu daného textu z určité úrovně poznání. Přesnější je vyjádření, že vše (tedy i foton) je vědomím, je součástí jednoho ohromného vědomí, které pro nedostatek jiného pojmu nazývám Teoversum.

Z takto uvedené myšlenkové konstrukce pak vyplývá, že neexistuje absolutně nic, co by nebylo výsledkem tvůrčí činnosti Teoversa a jeho součástí. Neexistuje žádná náhoda či nahodilost, a to co bývá označováno jako princip neurčitosti, není nic jiného než princip závislosti poznání na úrovni daného (v tomto případě našeho lidského) vědomí. V této souvislosti je možné si uvědomit, jaké místo zaujímá v struktuře Teoversa to, co je nazýváno Májá (iluze). Náš „hmotný svět“či 3D realita je považována za pouhou iluzi, sen, virtuální realitu. Tato koncepce do určité míry předpokládá, že existuje nějaká jiná „pravá“ realita. Jestliže však přijmeme koncepci Teoversa jako vědomí, tak pak vše je „pouze“ virtuální realitou, snem boha (Tvořitele). Všechny reality (třeba i 12D) jsou virtuální realitou, zrovna tak jako ta naše 3D realita. Proto je možno konstatovat, že i naše 3D realita je realitou v pravém slova smyslu stejně tak jako ostatní reality, které se liší pouze svojí úrovní obdobně, jako tomu například bývá u počítačových her. Tyto reality jsou i velmi rozdílné a pro nás některé zcela nepochopitelné (při běžném stavu vědomí), ale stále se jedná o hru jednoho a toho samého (byť nepředstavitelně ohromného) vědomí. Každá bytost (jakožto relativně autonomní součást Teoversa) se podílí svou tvůrčí činností na neustálém stváření Teoversa. Pro plné pochopení této myšlenky je třeba pod pojmem činnost chápat veškeré aktivity bytosti, včetně myšlenek a emocí. To, že mnoho aktivit různých bytostí nejsme schopni (zejména smyslově) vnímat, ještě neznamená, že tyto aktivity těchto bytostí neexistují.

Pro vnímavější jedince jistě není problém představit si myšlenkové aktivity a emoce zvířat či rostlin, ale složitější je to již u bytostí tak zvaně nerostné říše, výrobků či dokonce atomů nebo fotonů. Samozřejmě ještě výrazně obtížnější je představa, jak všechny tyto bytosti se svými aktivitami mohou vzájemně reagovat a fungovat v tom neuvěřitelném celku s názvem Teoversum.

Zdánlivě jednodušší je představit si myšlenkové aktivity a emoce bytostí vyšších než člověk, ale obávám se, že to je dané tím, že do nich promítáme vlastní myšlenkové konstrukce a emoce a naše představy jsou hodně vzdálené skutečnosti. Někteří jedinci ve stavech rozšířeného vědomí jsou schopni se svým vnímáním vyšším bytostem alespoň přiblížit, ale pak tu zůstává problém představu si udržet při návratu do běžného stavu vědomí a ještě ke všemu ji převést do lidštiny tak, aby to bylo srozumitelné i dalším lidem.

Pokud přijmeme takovýto model Universa, jsou mnohé fenomény a skutečnosti, které vypadají jako zázrak, relativně snadno pochopitelné bez mimořádně složitých konstrukcí, o které se věda poměrně často pokouší, aby vysvětlila nevysvětlitelné. Napomáhá si k tomu vytvářením někdy i velmi komplikovaných teorií, které však ještě ke všemu většinou neodpovídají pozorováním a experimentům či běžné zkušenosti, a tak se vytvářejí ještě složitější doplňující a vysvětlující hypotézy a teorie.

Jedním z takových fenoménů je například teleportace, při které dochází k přesunu bytosti v prostoru v okamžitém čase bez ohledu na vzdálenost. Pokud si neuvědomujeme, že prostor je pouze virtuální realitou, zdá se nám, že vzdálenost by měla mít vliv na rychlost přenosu. Universum lze zjednodušeně připodobnit k ohromnému superpočítači a toto podobenství je v mnoha případech poměrně výstižné. Díky současnému rozvoji počítačové techniky a počítačových aplikací (zejména her) je oproti dřívějším dobám mnohem snazší vysvětlovat většinu principů a zákonitostí Universa. Přenos informace například v rámci harddisku počítače je téměř okamžitý (zjednodušeně by se dalo říct, že se jedná jen o změnu adresy informace) a teleportace svým způsobem není rovněž nic jiného než přenos informace či dokonce změna adresy umístění v počítači.

Z jiného zorného úhlu je schopnost teleportace daná schopností bytosti při následném prokmitnutí z neprojeveného do projeveného koncentrovat se na zcela nový obraz reality. Tím se přesunuje z místa na místo v podstatě v nulovém čase. Kompletní informace o teleportované bytosti zůstává stejná, ale je na „nové adrese“. Náš běžný posun v prostoru v naší 3D realitě také není v podstatě ničím jiným než koncentrací našeho vědomí na nový obraz reality, ale pouze s tím rozdílem, že jsme schopni se v následném prokmitnutí koncentrovat jen na realitu nepatrně změněnou. Toto naše omezení neplatí v plné míře v astrálním světě (například při snění).

Vícedimenzionální bytost vnímá všechny „své“ inkarnace najednou, ale přímo je neřídí. Jejím „zájmem“ (nepřesný výraz daný převodem do lidštiny) je tvořivé prožívání, tvůrčí rozvíjení hry. Overego může navádět (a často tak činí) duši do role, která bude rozmanitější, tvořivější, ale méně příjemná pro ego. V jiné (nižší, pokud se to dá tak nazvat) úrovni poznání má utrpení souvislost s karmickými úkoly. Vše je neuvěřitelně propojeno do jediného ohromného celku, přestože se zdá, že některé jevy a příčiny jsou na sobě nezávislé. Teoversum je geniální dílo vymykající se jakémukoliv lidskému chápání.

Soudobá věda má specifický přístup k předmětům zkoumání, protože se na ně až na výjimky dívá vždy jako na objekt a ne jako na subjekt, který má vědomí či přesněji, který je vědomím. Výjimkou jsou částečně lidé a v lepším případě i někteří savci jako například delfíni, ale i na tyto bytosti je pohlíženo velkou většinou vědních oborů pouze jako na objekty.

Exaspectologie

Slovo exaspectologie jsem použil jako nové slovo pro vědu, která se na rozdíl od současné vědy zajímá o pohled zevnitř subjektu a každý prvek Teoversa je vědomím (subjektem). Jedná se o složeninu z latiny. „Ex“ znamená zevnitř a „aspectus“ pohled (omlouvám se latiníkům, pokud se příliš prohřešuji proti latině).

Soudobá věda se zabývá subjekty i objekty (tak je věda vymezuje pro účely svého bádání) i jejich podstatou a jevy s nimi spojenými, ale vždy se jedná o pohled zvenčí. I když jsou pohledy vědy zaměřeny i do nitra zkoumaného objektu, vždy se jedná o pohled zvenčí. Jako názorný příklad pro pochopení uvádím model atomu. Vždy je zobrazeno jádro a obíhající elektrony, ale jedná se o pohled zvenčí atomu. Při pohledu z vnitřku jádra atomu bude obraz vypadat odlišně, i když se bude jednat stále o týž atom.

Obdobně se liší i pohled zvenčí na určitou komunitu jakožto souhrn konkrétních jedinců a pohled zevnitř konkrétního jedince, který je součástí této komunity. Tento pohled se bude nepochybně lišit podstatně více, pokud se bude jednat o komunitu jiných bytostí než lidí. Touto komunitou mohou být i rostliny a při nejširším pojetí i tak zvané neživé předměty. Naše (ne)pochopení vnitřního pohledu ne-lidských bytostí je navíc komplikováno naším antropocentrismem (člověk je mírou všech věcí) a převáděním všech forem chování a vědomí na lidské způsoby uvažování. Obdobné problémy se vyskytovaly často i při prvních setkáních s přírodními národy.

Naše obecná neschopnost empatie či dokonce neochota přizpůsobit naše vnímání jiným formám vědomí může být rovněž překážkou při komunikaci s mimozemskými či nadpozemskými bytostmi. Následkem pak může být zcela nesprávný výklad jejich chování či názorů a postojů, což se týká i ne-lidských bytostí pozemských.

V rámci takto chápaného pojetí reality je možno vnímat jako subjekty i jednotlivé lidské orgány či dokonce buňky, které také jsou relativně autonomním vědomím a jejich „pohled na svět“ se nutně bude lišit od našeho pohledu a může být pro nás obtížně pochopitelný.

Jak však dospět k pohledu zevnitř u bytostí, s nimiž slovní komunikace není možná? Například u našich vnitřních orgánů by byla velmi zajímavá a nepochybně často i zdraví prospěšná. Pravděpodobně jedinou cestou je mimosmyslová komunikace, kterou však oficiální věda stále ještě neuznává, i když na základě výsledků některých experimentů (například, že pozorovatel ovlivňuje výsledky pozorování) se přece jen otevírají nové možnosti.

Pokud vyjdeme z myšlenky, že vše je vědomí, že každá sebemenší či sebevětší část Universa má vědomí a jednotlivá vědomí mohou spolu komunikovat bez ohledu na vzdálenosti v reálném čase, naskýtají se netušené možnosti. Problémem i v tomto případě zůstává pravděpodobná a předpokládaná rozlišnost forem vědomí a inteligence a z toho plynoucí rozmanitost forem myšlení a uvažování a nepochybně pravděpodobná i velká rozdílnost v úrovni inteligence. U nás lidí může být tato rozdílnost směrem nahoru (vyšší bytosti) i dolů (nižší bytosti). Zjednodušeně řečeno rozdílnost může být jak v horizontální tak i vertikální rovině. To mívá často za následek, že připisujeme činům jiných bytostí jiný význam, než skutečně mají, protože u nich nesprávně předpokládáme lidský způsob uvažování.

Zjednodušující pohled zvenčí se markantně projevuje běžně v psychiatrii, kdy se posuzují pouze „vnější“ projevy pacienta (klienta) a jeho vnitřní pohled většinou zkoumán není. Výsledkem bývá, že svou podstatou zcela odlišné problémy mysli jsou vzhledem k podobnosti příznaků léčeny stejnými prostředky, což ještě ke všemu bývají prostředky sloužící k potlačení příznaků a ne k jejímu vyléčení. Obávám se, že na obdobném nepostačujícím základě je snaha léčit i problémy společnosti.

Současná situace z více úhlů pohledu

06.08.2013

V naší 3D realitě se neděje nic náhodou. To, co se nám jeví jako náhoda, je důsledkem našeho nedostatečného poznání. Poznání má více úrovní a každá úroveň je dostupná jinému okruhu lidí či bytostí. Nelze zapomínat, že i rostliny a živočichové mají své úrovně poznání a inteligence a lze důvodně předpokládat, že existují i bytosti inteligentnější než lidé, kteří rovněž mají vyšší úroveň poznání.

Pravděpodobně nebude nikdo zpochybňovat, že různí lidé a různé skupiny a vrstvy lidí mají různou úroveň poznání. Tyto skupiny lidí a jim odpovídající úrovně poznání nelze chápat jako pouhé jednoznačné škatulky, do kterých je možno zařadit všechny lidi. Například úroveň poznání přírodních národů nelze hodnotit jen podle toho, že neznají mobily, počítače nebo teorii relativity (v té podobě, jak nám je předkládána vědeckým světem).

Běžným lidem tak zvaně civilizovaného světa, kteří jsou navíc silně a účelově ovlivňováni hlavními médii, se tak může mnoho událostí a dějů jevit jako náhodné, protože nemají dostatek pravdivých informací. Skupiny lidí s vyšší úrovní poznání však tyto události a jevy, nejenže neposuzují jako náhodu, ale dokonce je často přímo vytváří.

To je názorně vidět na fenoménu, který je nazýván ekonomická či hospodářská krize. Opravdu mě udivuje, jak často jsou krize vnímány jako jevy způsobené náhodnými shodami okolností či neschopností vládnoucí vrstvy, přestože jsou všem, kdo se o to zajímají, k dispozici údaje, jak v dobách krize bankám a velkým korporacím mimořádně stoupají zisky.

Většina krizí jsou cíleně vytvářené situace, při kterých dochází k velkým přesunům a velké koncentraci majetku do vlastnictví největších korporací. S tím samozřejmě souvisí i koncentrace moci.

V této souvislosti si neodpustím jednu drobnou poznámku. Často je nyní citován a uznáván názor, že nejedná ani tolik o krizi ekonomickou jako o krizi mravní. I já jsem delší čas s tímto názorem souzněl, dokud jsem se neuvědomil následující fakta.

Krizi lze chápat jako určitý časově omezený úsek, který má odlišnou kvalitu od kvality dob takzvaně normálních (nekrizových), které svojí délkou převažují. V horních patrech politiky a ekonomiky však mravnost nikdy v novodobých dějinách nevládla, a pokud se podíváme do starší historie a lze věřit dochovaným pramenům, tak v nám dostupných dějinách nevládla nikdy. Současná situace tak z tohoto pohledu není ničím výjimečným. To, co je svým způsobem nové a výjimečné, je zjevnost a viditelnost této nemravnosti pro široké masy.

Zajímavé je podívat se na to, čím je tato zjevnost způsobena (kromě rozvoje informačních technologií). Dle mého názoru je to dáno jevem, kterému říkám polarizace, který zjednodušeně popisuji tak, že slušní se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími. Při pohledu na současnou Gaussovu křivku slušných a neslušných lidí se střed, kde bylo vždy nejvíce průměrně slušných lidí, vylidňuje a na obou koncích naopak lidí přibývá.

Průvodním jevem této polarizace je to, že ti hodně neslušní a nemravní (a do vrcholové politiky se snad ani jiní nedostávají) na jedné straně přestávají nemravnost svého jednání vnímat a na straně druhé přestávají pociťovat nutnost své nemravné jednání skrývat. Oni nechápou a už ani nevnímají svoje jednání jako nemorální a nemravné. Dát někomu trafiku za to, že bude nebo nebude nějak hlasovat, nejenže není považováno za nezákonné či nemravné, ale dokonce je považováno za zcela běžné a normální či dokonce diplomatické.

Nejedná se o to, že politici nejsou schopni přiznat, že ten systém, který zde stvořili je prohnilý, ale o to, že oni to prostě ani nevidí a necítí. Oni už se posunuli tak daleko od reality běžné mravnosti, že v podstatě vše, co není v zákoně popsáno pregnantně jako trestný čin, je v souladu s morálkou. Zapomínají, že je to v souladu s morálkou jejich vnitřního světa, ale rozhodně ne v souladu s mravností. Zdá se mi, že oni už v podstatě ani nic nepředstírají. Například Kalousek říká přímo, že neodsouhlasí rozpočet jen z toho důvodu, že jej sestaví někdo jiný než on. Jak bude rozpočet vypadat ani názory občanů tím méně prospěch celé společnosti ho vůbec nezajímají.

Jedním ze zajímavých aspektů současné politické situace je boj všech proti všem, který se projevuje víceméně i uvnitř politických stran snad s výjimkou KSČM, kde to ale může být dáno jen tím, že to není zjevné. Bohužel se to do určité míry projevuje i ve vztazích mezi občanskými aktivitami a dokonce i uvnitř jednotlivých aktivit. Tato roztříštěnost samozřejmě vyhovuje těm, kteří se řídí heslem „rozděl a panuj“ a zatím jsou skryti v zákulisí politické scény a nepochybně i tuto roztříštěnost podporují všemi prostředky. Jedním z těchto prostředků jsou média, která jsou jimi ovládána.

To, co je rozhodující pro fungování jakékoliv společnosti, je způsob jakým se lidé dostávají k politické a ekonomické moci a jakým způsobem si ji udržují. Právě tato forma produkuje lidi určitého charakterového zabarvení, a to více méně bez ohledu na to, jaký systém v dané společnosti převládá. Až na výjimečné situace jako byla například u nás po roce 1989, se do vrcholových funkcí dostávají pouze a jen osoby, které se musely probít stranickými mechanismy na vrchol. Je logické, že ti dravější, bezcharakternější a bezohlednější v tomto boji mají podstatně větší naději na úspěch, a to víceméně bez ohledu na to, zdali se jedná o tak zvaně demokratické systémy nebo totalitní režimy či různé hybridy těchto dvou forem. Určitou naší výhodou je to, že v této republice je mnoho lidí, kteří zažili obě dvě formy na vlastní kůži a mohou porovnávat a dojít k obdobnému závěru. Přesto je stále ještě mnoho lidí, kteří ulpívají na pravolevém (nebo kapitalisticko-socialistickém) vidění světa. Oba systémy mají své nepochybné přednosti a nedostatky a záleží na preferenci hodnot konkrétního člověka, který systém vyhodnotí jako výhodnější (minimálně pro sebe). V rámci takovéhoto vidění světa však pak snadno uniká podstata problému. Obdobným problémem současné společnosti je její pyramidální uspořádání. Postavení člověka, jeho finanční a majetková situace, moc, společenské postavení a svoboda se odvíjí od umístění v pyramidě a ne od jeho přínosu pro společnost. Proto je mnoho lidí zaměřeno na získání vyššího postavení v pyramidě a ne na práci ve prospěch společnosti.

Nepolitická (občanská) politika je odsuzována logicky všemi těmi, kteří boj politických stran a vnitrostranický boj považují za nejvhodnější. Otázkou (která vlastně ani otázkou není) zůstává, k čemu nejvhodnější. V tomto systému slušný člověk v podstatě nemá šanci se dostat do vrcholové politiky, a pokud se dostane tak je téměř vyloučené, aby slušným zůstal.

Téměř všichni politici odmítají uznat, že by udělali chyby (někteří jsou v tom absolutní mistři). Maximálně připouštějí, že své kroky lidem nedostatečně vysvětlili. Zajímavé je, že ti, kteří tak výjimečně činili, patří či patřili k nejoblíbenějším politikům (Gros, Pospíšil), což ovšem svědčí o jejich emoční inteligenci, ale nevypovídá nic o jejich mravnosti.

Vysvětlení některých jejich kroků a legislativních opatření bývají však takového druhu, že je opravdu obtížné, aby je lidé „správně“chápali. Příkladem jsou církevní restituce a důchodová reforma. Například Kalousek na jedné straně tvrdí, že není věštec a neví, co bude za rok či dva a na druhé straně tvrdí, že zná vývoj populace a technologií za dvacet, třicet let.

Zásadním problémem současných občanských aktivit a hnutí (a obávám se, že nejen u nás) je jejich neochota (až by se dalo říct přímo neschopnost) dohodnout se na společném programu a postupovat proti současné vládnoucí garnituře jednotně. Měl jsem příležitost mluvit s některými jejich představiteli. Téměř všichni uznávali nutnost postupovat jednotně, ale téměř všichni prohlásili, že mají několik „nepřekročitelných“ bodů programu (programových zásad) a jak už předvídavý čtenář předpokládá, téměř nikdy nebyly tyto body shodné. Proto, pokud zůstanu optimistou, který přese všechno věří v kladný vývoj budoucnosti, obávám se, že budeme muset přečkat ještě minimálně jednu historicky se znemožňující vládu sestavenou na základě nových voleb.

Tato „neschopnost“ (v některých případech se však pravděpodobně jedná o cílené jednání) občanských aktivit se projevuje negativně při volbách. Stále někdo dělá z lidí ovčany, protože volí stále ty samé strany, ale koho mají volit? Malé strany se buď do sněmovny nedostanou a hlasy připadnou velkým, nebo se projeví jako Zelení nebo VV. V dnešní době se dá říct, že většina voličů nevolí ani tak pro něco nebo někoho, ale proti něčemu nebo někomu. Snad nejmarkantněji se to projevilo při volbě prezidenta, což zřejmě někteří (zejména příznivci knížete) dodnes nepochopili a ve své zapšklosti stále spílají voličům Zemana.

Při posuzování situace v naší zemi nelze nepřihlédnout i k vnějším podmínkám, které rovněž mají svůj velký význam.

Přestože situace na Kypru již nezaplňuje přední stránky hlavních médií, myslím, že je stále aktuálním tématem. Většina lidí zajímajících se o dění ve světě pravděpodobně došla k závěru, že ve hře není zdaleka jen Kypr. Není jednoduché domyslet všechny varianty příčin a motivů řešení zvoleného pro Kypr a kdo je skutečným tvůrcem či iniciátorem tohoto řešení.

Stále mě v této souvislosti překvapuje kolik lidí i v mém okolí je přesvědčeno (i když v poslední době nevyučují již i jiné varianty), že některá rozhodnutí politiků a ekonomů, která se zdají většině myslících lidí nesmyslná, jsou daná absolutní neschopností a hloupostí těchto lidí. To se týká i řešení zvoleného pro Kypr.

Ať jsem zkoumal situaci s Kyprem z jakéhokoliv úhlu, vždy jsem došel k závěru, že Kypr byl odepsán bez ohledu na to, jaké finální řešení nakonec bude uplatněno. Kypr se s vysokou pravděpodobností stejně dopracuje k bankrotu ovšem s dluhem vyšším o 10 miliard euro. Možná mám nedostatečnou představivost, ale neumím si představit, kdo si nadále ponechá vklady v kyperských bankách, pokud bude mít jen trochu možnost je odeslat jinam, případně tam vloží vklady nové. Takovouto situaci by pravděpodobně neustála žádná banka na světě. Jaký může mít vliv na Kypr odliv peněz (možná téměř totální, bude-li k tomu prostor) z kyperských bank si lze snadno domyslet a není k tomu ani potřeba být absolventem VŠE.

Zdá se mně téměř nepochopitelné, že by podobné úvahy neproběhly i v hlavách těch, kteří o dané situaci skutečně rozhodují. Když tedy vyloučíme absolutní hloupost rozhodujících činitelů, nutně se vloudí do mysli úvahy o skutečných motivacích a cílech a z těch úvah i ty nejstřízlivější budou zavánět konspiračními teoriemi.

Je pravděpodobné, že cílem „dobrovolných“ sankcí není jen Kypr a Kypřané. Kdyby tomu tak mělo být, tak stačilo jen neposkytnutí půjčky 10 miliard euro. Důsledek by byl téměř stejný, protože při výši dluhu Kypru je stejně všem jasné (tak jako u Řecka a mnoha dalších evropských zemí), že je dluh nesplatitelný a jedná se pouze o zdržovací (či oddalovací) taktiku.

Při hlubší úvaze o vzniku kritické situace kyperských bank by se nemělo zapomínat, že značný podíl na ní měla i restrukturalizace (nejeufemističtějí eufemismus J) řeckých dluhů při řešení řecké krize, které měla za jeden z cílů chránit německé banky. Trochu podivně pak vyznívá v této souvislosti prohlášení německých představitelů, že německé daňové poplatníky už nebaví zachraňovat Evropu.

Proti komu dalšímu či k čemu dalšímu je tedy tento krok namířen? Nyní přichází čas na fabulace a konspirace a určitě existuje ještě mnoho dalších možností, které mě nenapadnou či je nezmíním. Osobně nevěřím, že motivací bylo potrestání Kypru coby daňového ráje. Těch ve světě existuje dost a pravděpodobně jsou využívány i těmi, kteří mají vliv na rozhodování EU a MMF.

Dle mého názoru nejpravděpodobnější variantou (která však nevylučuje i varianty jiné) je potenciál dalších „polibků smrti“ vůči případným odbojným státům EU. K runu na banky v téměř kterékoliv (nejen) evropské zemi (snad s výjimkou Německa, ale ani tam bych si nebyl jistý) stačí, když patřičně vysoce postavený politik či úředník EU veřejně prohlásí, že se v dané zemi uvažuje o podobném opatření jako na Kypru. Vzhledem k tomu, že se jedná o plošné „zdanění“ všech vkladů všech bank v dané zemi, byly by cílem runu všechny banky a všechny banky by měly problémy.

Tato potencionální hrozba může přivést k poslušnosti odbojné země, které by snad chtěly v nějaké oblasti dělat nezávislou politiku. Stačí jen malé upozornění vedoucích představitelů odbojné země na „polibek smrti“, aby došlo k „rozumné“ korekci jejich slov a činů.

V rámci konspirace se nedá dle mého názoru vyloučit ani to, že si „kdosi“ připravuje „knoflík“ k okamžitému spuštění totální krize, pokud by se situace nevyvíjela dle jeho představ. Následnou možností je pak přijetí výjimečných opatření nebo vyhlášení stanného práva s výrazným omezením občanských svobod a práv. Revoluční nálady volající po zásadní změně systému se vyskytují snad ve všech zemích Evropy a nevěřím, že by neexistovaly plány, jak revolucím předejít nebo je usměrnit „správným“ směrem.

Spuštění krize minimálně v Evropě je připraveno a nyní stačí již jen relativně velmi jednoduchý krok. Otázkou zůstává načasování a regionální zaměření krize.

Politici a další vlivní činitelé již ani nepovažují za nutné předstírat jejich přesvědčení o demokratičnosti procesů či nedotknutelnosti soukromého vlastnictví (v daném případě vkladů v bankách). Myslím, že se to projevuje i v tomto kroku, který jsem označil jako polibek smrti, a který by se před deseti a možná i pěti lety zdál nemyslitelný.

Blížíme se mílovými kroky k mezníku v novodobých lidských dějinách a osobně mě mrzí, jak mnoho lidí i inteligentních a sečtělých se o současnou politicko-ekonomickou situaci víceméně nezajímá a ti, kteří se zajímají a mají skutečně dobré úmysly něco podniknout, nejsou schopni či ochotni se oprostit od v dané souvislosti malicherných vzájemných sporů, od prosazování vlastních zájmů a spojit se ve skutečně silnou alianci občanských aktivit, která by měla šanci uspět při transformaci dosavadního systému.

Osud a svobodná vůle lidské bytosti

27.08.2013

Na toto téma bylo toho napsáno již tolik, že se zdá nemožné přinést něco nového. Již minimálně od dob starých Řeků máme dost filosofických i literárních děl, které se tématu věnují. V řeckých tragédiích jsou řešení jednoznačná ve smyslu nemožnosti vyhnout se svému osudu. Určení, jaký osud konkrétního člověka čeká je „ponecháno“ na vůli bohyním osudu (takové řecké sudičky), aniž je však blíže upřesněno, čím se při tvorbě osudu řídí, jaké mají důvody pro stanovení konkrétního osudu. Důvod, proč se tomuto tématu věnuji i já, je ten, že jsem byl o to požádán s upřesněním, že se jedná o osud a svobodnou vůli člověka v naší 3D realitě.

K tomu, aby toto pojednání bylo srozumitelné, je nutné, abych nejdříve vyjádřil, co si pod pojmy člověk, osud a svobodná vůle představuji, alespoň ve zjednodušené podobě. Bez definic těchto tří pojmů se může stát, že si pak vlastní text může každý vyložit částečně jinak, pokud i částečně jinak pojímá jednotlivé pojmy.

Pod pojem člověk rozumím bytost homo sapiens žijící v naší 3D realitě na Zemi. Člověk (lidská bytost) se v mém pojetí skládá ze dvou složek – ega (tělo + mysl) a duše (vědomí). Pod pojmem osud rozumím pojetí, ve kterém je běh událostí v životě člověka

předem dán (určen). Otázkou je míra determinace.

Pod pojmem svobodná vůle rozumím možnost člověk

a jednat na základě svých vlastních rozhodnutí, která nejsou determinujícím způsobem ovlivněna jinými faktory.

Ani v naší 3D realitě se neděje nic náhodou. To, co se nám jeví jako náhoda, je důsledkem našeho nedostatečného poznání. Poznání má více úrovní a každá úroveň je dostupná jinému okruhu lidí či bytostí. Nelze zapomínat, že i rostliny a živočichové mají své úrovně poznání a inteligence a lze důvodně předpokládat, že existují i bytosti inteligentnější než lidé, kteří rovněž mají vyšší úroveň poznání.

Běžným lidem tak zvaně civilizovaného světa, kteří jsou navíc silně a účelově ovlivňováni hlavními médii, se tak může mnoho událostí a dějů jevit jako náhodné, protože nemají dostatek „pravdivých“ informací.

Míra (úroveň) poznání tak do značné míry určuje i svobodu každé bytosti.

Vše je relativní a tím je dána i relativnost osudovosti či svobodnosti vůle. Z jednoho úhlu pohledu se může jevit, že v podstatě vše je osudem dáno a z druhého úhlu pohledu se naopak může jevit, že vše je dáno naší svobodnou vůlí.

Určitou problematičnost posuzování vztahu osudu a svobodné vůle je možné lépe pochopit na příkladu. Pokud někdo spáchá úmyslný trestný čin (například krádež) a je přistižen a potrestán (pro zjednodušení se u tohoto příkladu vyhnu okolnostem a pohnutkám, které vedly ke spáchání trestného činu), nebude problém chápat předvídatelné následky činu (trest) jako akt svobodné vůle. Potrestaný znal možné následky svého činu, a přesto se svobodně rozhodl vykonat trestný čin.

Složitější situace nastane, pokud následky nějakého jednání (činu) se projeví za dvacet let bez zjevné souvislosti s činem či dokonce v následujícím životě (následující inkarnaci). V takovém případě se budou (nejen postiženému) jevit následky jeho činu spácháného kdysi dávno (a nemusí se jednat pouze o předchozí život) jako rány osudu a jeho osud jako nespravedlivý. V této souvislosti je zajímavé, jak oblíbené rčení „Pane bože, co jsem komu udělal?“ není ve velké většině případů myšleno vážně, přestože je opět ve velké většině případů otázka zcela na místě. Z přístupu k otázce vztahu osudu a svobodné vůle plyne i vztah k závažné otázce odpovědnosti či neodpovědnosti za vlastní jednání. Dle mého pozorování lidských osudů a názorů a závěru z něj učiněného, je odmítání koncepce reinkarnací, velmi často důsledkem neochoty či neschopnosti převzít za své činy, svůj život a svůj osud plnou odpovědnost. Je samozřejmě mnohem jednodušší hledat příčiny svých životních neúspěchů v nepříznivých okolnostech našeho života a v jednání bytostí nás obklopujících.

Pokud bychom měli vycházet z konceptu, že člověk je pouze egem (tělem a myslí), jeho determinace okolnostmi, které nemohl a nemůže ovlivnit, by byla zřejmě velmi vysoká. Namátkou uvedu nejvýznamnější faktory – genetická výbava, rodinné prostředí a výchova, společenské prostředí, významné události během života apod.

Ne všechna rozhodnutí, která jsou „nesvobodná“ (neplynou ze svobodné vůle), jsou automaticky osudem. Je mnoho našich aktivit, kdy nemáme zcela svobodnou vůli, kdy jsme determinováni svou minulostí, okolním prostředím, společností, morfogenetickými poli, egregory a mnoha dalšími vlivy a je sporné, jak dalece je vhodné všechny tyto vlivy chápat jako osud.

To jsou případy, kdy je naše svobodná vůle částečně omezena, ale jako duše si svobodně můžeme zvolit inkarnaci s tím, jak ji budeme prožívat. I tato svoboda je však omezena existencí či neexistencí možných vhodných inkarnací.

Když se nám chce na záchod, je naše svobodná vůle na záchod nejít omezena možnými důsledky, čímž nemíním pouze případy podobné údajné smrti Tycho de Brahe. Jsou méně závažné, ale přesto dostatečně nepříjemné následky našeho rozhodnutí. Dá se označit naše nutnost jít na záchod jako osud? Bohužel ne vždy tak, jako tomu je v tomto případě, je nám dána znalost těchto následků.

Naše svobodná vůle z pohledu duše spočívá především ve výběru (částečně omezeném) role, kterou si jdeme zahrát.

Při posuzování těchto otázek je vhodné si uvědomovat, že mezi duší a egem není žádná čistá a zřetelně ostrá hranice. Je to obdobné, jako když sledujeme divadlo. Nikdy žádná role v podání různých herců není úplně stejná. Kde je ta hranice mezi hercem a rolí, kterou právě hraje? Často si tuto hranici neuvědomují ani sami herci. V reálném životě si dokonce velká většina lidí ani neuvědomuje, že nejsou „rolí“, ale „hercem“ a ztotožňují se se svým egem. O to větší pocit osudovosti svých životů pak pociťují.

Podobenství s počítačovou hrou je možná ještě vhodnější pro pochopení vztahu osudu a svobodné vůle. Máme svobodnou vůli vybrat si počítačovou hru, kterou si chceme zahrát, i když i tato vůle není ve většině případů neomezená, protože je limitována například kvalitou našeho počítače, naším jazykovým vybavením a hrami, které máme k dispozici. I v tomto aspektu se však podobenství s počítačovou hrou blíží životu.

V okamžiku, kdy si vybereme konkrétní počítačovou hru a zvolíme konkrétního avatara (postavu v této hře) i s jeho vlastnostmi a vzhledem, které si opět můžeme od určité míry zvolit, tak jsme ve své svobodné vůli omezeni pravidly této hry, jejím programem a algoritmy. Zásadní rozdíl „skutečného“ života oproti počítačové hře je ten, že běžný člověk si neuvědomuje, že si sám (duše, vědomí) zvolil konkrétní ego a konkrétní život (hru), a že to byl akt jeho svobodné vůle.

Mnoho lidí provází celý život neurčitý obecný strach běžně se projevující mnoha konkrétními strachy a fobiemi. Tento fenomén je většinou dán tím, že jejich podvědomá paměť obsahuje vzpomínky na minulé životy, ve kterých se často chovali tak, že působili ať už vědomě či nevědomě utrpení druhým bytostem, a tak se podvědomě obávají karmických důsledků v současném životě. Duši jsou tyto informace k dispozici a slouží ji mimo jiné zejména při výběru vhodné inkarnace. Vše však probíhá na podvědomé úrovni a lidé si tak neuvědomují skutečnou příčinu a podstatu svých strachů.

Existuje mnoho názorů, že je zcela zbytečné znát své minulé životy a věnovat čas různým způsobům zjišťování informací z předcházejících životů, a že naopak se stačí koncentrovat pouze na život v přítomnosti. Podle mého názoru však některé informace, které mají zásadní vztah k našemu současnému životu, zvyšují naše poznání a chápání toho, co se nám děje a proč se nám to děje a dávají nám tak větší možnost činit svobodná rozhodnutí i ve smyslu úsloví, že svoboda je poznaná nutnost. Obdobně je to vyjádřeno v moudrosti modlitby: „Pane bože, dej mi sílu, ať změním to, co změnit mohu, dej mi sílu, abych strpěl to, co změnit nemohou a moudrost, abych to od sebe rozeznal.“

Na závěr, pokud bych měl odpověď na zásadní otázku shrnout pouze do jedné věty tak by zněla takto: „To, co se jeví jako osud člověka, je vyjádřením svobodné vůle duše (ducha)“. 

Účelové prognózy a pravděpodobná realita v budoucnosti

19.11.2013

Současná situace v tzv. západní společnosti se postupně dostává do bodu, který můžeme nazývat a chápat různě (případně i hrůzně), ale s určitou mírou pravděpodobnosti ho můžeme vnímat jako bod zlomu. Většina lidí očekává spíše krizi s dramatickými situacemi, přestože se nás někteří politici a některá média snaží přesvědčit, že to nejhorší již máme za sebou.

Vzhledem k volbám a mnohosti politických subjektů byli politici nuceni (a mnohým to dělá velké potíže) alespoň nějakým způsobem předkládat návrhy a vize svých řešení současných společenských a hospodářských problémů. Přestože neznám programy všech politických subjektů a už vůbec ne nijak podrobně, jsem přesvědčen, že komplexní řešení představující zásadní změnu nemá připravenou vůbec nikdo. Karel Schwarzenberg dokonce prohlásil (nejedná se o přesnou citaci), že nemají žádné ušlechtilé cíle, ale jdou bojovat za demokracii a svobodu.

Nabízená řešení jsou většinou nesystémová a vzájemně nepropojená a především (což považuji za vůbec nejdůležitější), nevycházejí z pravdivého popisu současného stavu a reálných prognóz budoucnosti. Jedním z nejtypičtějších příkladů je otázka nezaměstnanosti a nedostatku finančních prostředků státu (v tomto případě odhlížím od problémů, jako je korupce, tunelování a odklánění státních prostředků).

Pokud je v ČR minimálně půl milionu nezaměstnaných a nejsou peníze na důchody, tak snaha najít řešení ve zvýšení věku pro odchod do důchodu se jeví jen z pohledu logiky jako nesmyslná. Jediná změna spočívá v tom, že vypláceným dávkám se nebude říkat důchod, ale podpora v nezaměstnanosti, pomoc v hmotné nouzi nebo příspěvek na bydlení. V žádném případě to však není systémové řešení.

Zásadní věcí, která by mě opravdu zajímala, je to, zda se tak děje z neznalosti nebo úmyslně, přičemž bych se osobně spíše přikláněl k druhé variantě. V této souvislosti jsou zajímavá prohlášení pana Kalouska, kdy na jedné straně prohlašuje, že není jasnovidec, aby věděl, co bude za dva roky a na straně druhé přesně ví, jak bude situace v důchodové oblasti vypadat za dvacet a třicet let, což ho opravňuje k zavádění nutných opatření již dnes.

Nyní se dostávám k tomu, co považuji v rámci tohoto článku za nejpodstatnější. Reálnému socialismu se vytýkala umělá zaměstnanost. V čem se liší situace u nás v oblasti zaměstnanosti dnes oproti reálnému socialismu? Jedině v tom, že zde pracují Ukrajinci, Vietnamci apod. (Slováci zde pracovali již i dříve) a v tom, že máme minimálně půl milionu nezaměstnaných.

Uplynulo zhruba 23 let od dob reálného socialismu a technologický rozvoj šel ve světě i u nás výrazně kupředu. Je samozřejmě otázkou, jak přesná jsou čísla, která bývají na různých místech uváděna, ale orientačně se dají použít. Dle nich dva pracovníci v zemědělství uživí sto lidí a na výrobu ostatních výrobků postačují lidé tři. Pro větší míru zjednodušení a vyloučení chyb předpokládejme, že deset lidí zvládne „uživit, ošatit a zabydlet“ včetně sebe sto lidí. Pokud odečteme nepracující (děti, mládež a důchodci) a s výhledem do budoucna předpokládejme, že jich budou 4 miliony, stále zde zbývá 5 milionů obyvatel v produktivním věku, které „je nutno“ zaměstnat, když jeden milion zvládne materiálně zajistit kompletní chod společnosti. Otázka zní – kde zaměstnat těchto 5 miliónů lidí.

Na rozdíl od reálného socialismu, kde bylo (údajně) dvakrát tolik dělníků než bylo na vykonávanou práci třeba, tak dnes všichni „zbytní“ získávají své příjmy v administrativě nebo službách, anebo jsou na pracáku.

Z pohledu celé společnosti budou asi největším problémem pracovníci ve státní administrativě (jejichž počet je údajně dvojnásobný proti stavu v reálném socialismu), jejichž významná část kromě své „nepotřebnosti“ ještě komplikuje život těm, kteří tvoří skutečné hodnoty a v neposlední řadě si část hodnoty vytvořené jinými „odklánějí“ ve svůj osobní prospěch.

Dalšími lidmi nyní výdělečně činnými, kteří v dobách reálného socialismu neexistovali, jsou všichni možní a nemožní prodejci, marketingoví pracovníci, obchodní zástupci, finanční a realitní makléři, pracovníci mnoha bank, zdravotních pojišťoven apod. Jejich počet není nijak zanedbatelný a rovněž nevytváří hodnoty.

V této souvislosti je na zváženou, co je pro společnost škodlivější. Zda nadměrné zaměstnávání lidí ve výrobě a zemědělství, nebo v profesích, které je v mnoha případech možno označit jako parazitické (což nemusí být ve všech případech chápáno pouze pejorativně).

Kromě toho umělá zaměstnanost je vytvářena i umělou nadspotřebou, které je dosahováno různými způsoby. Jedním z nich je výroba výrobků s uměle krátkou životností se zabudovanými omezovači životnosti (vžil se pro ně specificky český výraz, který je výstižnější, ale méně spisovný). To je v podstatě také do značné míry výroba pro výrobu a umělou spotřebu.

Dalším způsobem je nadvýroba i nadspotřeba potravin, která je nejrůznějšími způsoby (zejména reklamou) poměrně účinně stimulována. K tomu navíc přispívá i téměř „systémová“ likvidace nespotřebovaných ale přitom stále vyhovujících potravin, které je dosahováno striktními a někdy až nesmyslnými příkazy a zákazy a neuctivým přístupem některých spotřebitelů.

Uvedenými příklady jsem nepochybně nevyčerpal všechny případy současných forem přezaměstnanosti ve srovnání s reálným socialismem.

Kromě posouzení současného stavu si můžeme představit, že díky technologickému rozvoji v příštích dvaceti letech se produktivita ještě zdvojnásobí, což znamená, že poptávka po pracovních silách se ještě zmenší.

Například zavedení volných energií by v počátku sice přineslo mnoho volných míst, ale z dlouhodobého hlediska po nasycení trhu generátory volné energie a s tím spojenými mnohými inovacemi (například v horizontu deseti let) by opět došlo k zániku mnoha pracovních míst. Obdobný efekt by mělo uvolnění mnoha dalších dosud utajovaných patentů a technických řešení.

Jaké jsou možnosti řešení tohoto společensky závažného problému? Pokusím se nevyčerpávajícím způsobem některé nastínit.

1. Výrazně snížit počet obyvatel (počet lidí nutných k zajištění blahobytného života horních vrstev společnosti se za posledních 150 let opravdu výrazně snížil)

2. Zastavit technologický rozvoj

3. Výrazně zkrátit pracovní dobu bez snížení mzdy

4. Nepodmíněný základní příjem

S přihlédnutím k výše uvedeným názorům mně připadá zřejmé, že investiční pobídky a podobné nápady nemohou nikdy z dlouhodobého hlediska vyřešit nezaměstnanost.

Je pravděpodobné, že první dvě možnosti nebudou pro většinu společnosti akceptovatelné a případně nebudou ani bez velkých obtíží (nebezpečí krize a revoluce) vládnoucí vrstvou (doufejme) prosaditelné, i když úmysl prosadit bod 1. globálními elitami je uváděn v mnoha textech, z nichž některé se už snad ani nedají označit jako konspirační.

Další dvě varianty, které se vzájemně nevylučují, však předpokládají zásadní změnu systému a zejména výrazné přivření stále se rozvírajících nůžek příjmů nízkých a průměrných ve srovnání s příjmy vysoce nadprůměrnými. Tak, aby se odměna za práci alespoň částečně blížila množství a kvalitě vykonávané práce a v neposlední řadě i její užitečnosti pro společnost.

V současné době příjmy jednotlivých členů společnosti tomuto předpokladu příliš neodpovídají. Mnohem častěji jsou dány postavením každého jedince v hierarchii pyramidálně uspořádané společnosti. Navíc nemálo vysoce postavených lidí má tak vysoké příjmy, že získané prostředky nikdy nemohou vrátit do oběhu, protože se prostě i přes blahobytný a někdy i rozmařilý život utratit nedají.

Nezaměstnanost nelze současnými prostředky smysluplně vyřešit. Jedinou možností je podstatná změna přístupu k této problematice zakládající se na celkové změně uspořádání společnosti. Tato společnost, pokud chce přežít bez velkých a násilných dramat, by měla začít plánovitě a systémově řešit přípravu na přechod k novým principům fungování. Takovémuto zásadnímu tématu se však téměř všechny politické strany a hnutí úmyslně vyhýbají nebo minimálně nevěnují.

Netvrdím, že nezaměstnanost je v současné době tím nejtíživějších problémem společnosti u nás (existuje mnoho dalších neřešených problémů), ale na jejím příkladu předvádím neschopnost či neochotu řešit problémy zásadním způsobem. Představa tzv. pravičáků, že každý se má postarat sám o sebe v době, kdy tu může být klidně i 50% nezaměstnaných, je mírně řečeno problematická. V zásadě existují tři skupiny lidí (pro zjednodušení uvažujme o obyvatelích ČR).

1. Lidé, kteří žádnou změnu nechtějí, ať už proto, že jim současný stav plně vyhovuje (což se dá u některých pochopit), anebo protože se obecně jakýchkoliv velkých změn bojí.

2. Lidé, kteří nejsou spokojeni se současným stavem, ale představují si pouze kosmetické změny v rámci existujícího systému (například omezení korupce a byrokracie). Tito lidé nejsou spokojeni se současným stavem, ale zásadní změnu nechtějí, ať už proto, že se jí obávají, protože by mohli přijít o některé své výhody a výsady, nebo protože si ji neumí představit či nevěří v možnost její realizace.

3. Lidé, kteří chtějí zásadní změnu systému. I tato skupina není zcela jednolitá, protože jsou v ní jedinci, kteří věří, že je změna možná i v rámci současného stavu společnosti i ti, kteří předpokládají, že k účinné změně systému nemůže dojít, pokud se nezmění podstatná část společnosti.

Můj velmi hrubý odhad percentuálního rozdělení lidí do jednotlivých skupin je 10%, 80% a 10%.

Jakékoliv vize lidí třetí skupiny bývají programově odvrhovány a zesměšňovány, což je celkem pochopitelné, protože vládnoucí vrstva a hlavní média patří do skupiny první či maximálně druhé. Obzvlášť nesmyslné mně připadají názory na pozitivní vize společnosti typu „To je komunismus, to už tu bylo a neosvědčilo se to“, a že jich není málo. Jedním ze základních problémů je oceňování lidské práce. Příjem lidí neodpovídá velmi často jejich přínosu pro společnost. Nerovnoměrnost v odměňování se stále zvětšuje a začíná být již extrémní. Dle profesora Kellera půl století stoupala produktivita práce, ale zaměstnancům (jejich reálným mzdám) nepřinesla téměř nic.

http://www.parlamentnilisty.cz/arena/monitor/Sociolog-Keller-Pul-stoleti-stoupala-produktivita-prace-A-zamestnancum-neprinesla-skoro-nic-289180

Lidské společnosti vždy škodili paraziti všeho typu. Dříve se však parazitické struktury vyskytovaly zejména ve vyšších vrstvách společnosti. Dnes by se to dalo shrnout asi takto: Paraziti vpravo, vlevo, nahoře, dole a dokonce i ve středu. Utáhne je všechny neparazitická část společnosti, nebo se pokusí omezit jejich parazitování zásadními změnami? Najde odvahu nějaké významné politické uskupení se těmito otázkami vážně zabývat a hledat řešení, která by byla ku prospěchu většiny společnosti? Nepochybuji o tom, že ti, jejichž zájem není v souladu se zájmy většiny, se těmito otázkami vážně zabývají a na řešení ve svůj prospěch usilovně pracují.

Podstata lidské bytosti a tvůrčí princip

26.11.2013

Lidská bytost je relativně autonomní součástí vícedimenzionální bytosti (která je relativně autonomní součástí Teoversa). Jejich vzájemný vztah si lze představit jako vztah části hologramu k celému hologramu. I část hologramu obsahuje ve „zhoršené kvalitě“ všechny informace obsažené v celém hologramu.

Vědomí (z běžně používaných pojmů se jedná spíše o podvědomí) každé lidské bytosti tak obsahuje v omezené míře informace o všech aspektech bytosti včetně aspektů z našeho pohledu nejkladnějších i nejzápornějších.

Multidimenzionální bytost obsahuje všechny aspekty, zatímco její část, což je naše současná inkarnace (ego neboli role kosmické hry, kterou jsme si přišli zahrát), obsahuje pouze aspekty některé, což ji odlišuje od jiných inkarnací téže multidimenzionální bytosti.

Pro některé duše je obtížné přijmout i ty z našeho pohledu nejkladnější aspekty své duše, protože „mají dojem“, že si je vzhledem ke svým předchozím životům „nezaslouží“. Tento proces probíhá většinou na úrovni podvědomí a na vědomé úrovni jsou racionálním rozumem nalézány zástupné příčiny. Tuto skutečnost zdůrazňuji proto, že obtížnost až nemožnost přijmout nejzápornější aspekty své duše je celkem běžné a známé.

Zrovna tak jako se naše vědomí koncentruje při snění konkrétního snu na určité astrální prostředí, na určitou část astrální reality, tak vícedimenzionální bytost částí svého vědomí se koncentruje (sní svůj vědomý sen) při inkarnaci na určité 3D prostředí. Vícedimenzionální bytost na rozdíl od nás však sní všechny své sny vědomě paralelně (současně). Je možné si představit vícedimenzionální bytost jako člověka a jednotlivé inkarnace jako jednotlivé buňky člověka a skupiny (nebo shluky) inkarnací (na určité planetě, hvězdném systému či galaxii) jako jeho orgány. Duchovní úroveň duše (pokud o něčem takovém má smysl hovořit) by se snad dala vyjádřit mírou pochopení základního principu polarity (jin a jang) a vyrovnání se se všemi aspekty naší duše jako části hologramu vědomí Bytosti a to zejména s těmi z našeho pohledu nejodpornějšími. To umožňuje i chápání negativních aspektů u jiných bytostí.

Naše nadřazená mysl (overego) je námi stále, ale my jsme jí pouze v prchavých okamžicích silně rozšířeného vědomí.

My, jakožto bytosti, které neobsahují všechny aspekty vícedimenzionální bytosti, snadno docházíme k tomu, že se ztotožníme s naším egem, naší rolí a odsuzujeme u druhých ty aspekty, které momentálně v naší osobnosti obsaženy nejsou, i když jinak jsou součástí našeho bytostného já (vícedimenzionální bytosti). Pokud se neztotožníme s naší rolí (s egem), ale jsme schopni si uvědomit své pravé já, které obsahuje všechny aspekty, jsme schopni neodsuzovat druhé.

Bůh stvořil člověka k obrazu svému. Aby ho však odlišil od ostatních druhů bytostí, nutně ho musel omezit v jeho komplexnosti (dokonalosti). Rovněž tak další omezení komplexnosti přineslo i odlišení jednotlivých lidských (nejen) bytostí vzájemně od sebe.

Uvědomění si vlastní podstaty znamená pochopení toho, co je ego a duše a jejich vzájemný vztah, pochopit, co či kdo je hlavním tvůrčím prvkem v tomto vztahu. V okamžiku, když jsem schopen si uvědomit, že já (duše) tvořím a pozoruji své ego, tak mám naději tvořit ego odlišné, které bude hrát roli dle mých nových představ.

Tuto základní informaci opakuji častěji, protože dle mého názoru v této oblasti panuje hodně nepřesností. Jako příklad si dovoluji ocitovat část jednoho textu na toto téma.

Důležitá věc, kterou je třeba pochopit je, že ego vás může řídit a šálit celou dobu a svým způsobem může být lstivé a mazané. Vaše duše vás nikdy nepodvede a vždy vás povede k pravdě, ke Stvořiteli a lásce; jak si jen můžete nedovolit přijmout tak blaženou skutečnost, jakou vám duše nabízí?

Ale kdo nebo co je tedy to já, jehož je ego a duše? Z textu logicky vyplývá, že „já“ je jakýsi subjekt odlišný od ega i duše.

S pochopením toho, co je naší podstatou, pak souvisí do značné míry i otázka smyslu našeho současného života (naší inkarnace). Jsou náboženské a filosofické směry, jejichž ústřední myšlenkou je to, že hlavním smyslem života je vývoj směřující k ukončení koloběhu inkarnací.

Pokud jsme součástí vícedimenzionální bytosti, jejíž součástí jsou rovněž všechny „naše“ inkarnace a rovněž mnohé další i nám neznámé formy bytí i na podstatně vyšší úrovni než si vůbec dokážeme představit, tak se mi zdá poněkud nelogické, aby nejvyšším smyslem života bylo v tzv. příštím životě se neinkarnovat.

Jinak řečeno, když jsem bůh (a to jsme všichni) a přicházím na Zemi v rámci tohoto života zahrát si roli člověka a uvědomím si, kdo jsem, tak přeci nemohu přijmout teorii, že nejvyšším smyslem života, pokud ne jediným, je stát se bohem.

Každý z nás je bohem a má možnost se na to rozpomenout a opět se jím stát. Je však třeba si uvědomit, že když se staneme bohem a budeme mít jeho možnosti, nemusíme již mít a pravděpodobně již také nebudeme mít naše lidské touhy. Takže tyto boží schopnosti nevyužijeme tak, jak jsme coby lidé toužili. Mnozí lidé si představují ráj jako místo, kde by uskutečnili svá nesplněná přání a touhy.

Ti, kteří nejsou na nejvyšším stupni pyramidy poznání, neslyší, když jim bůh říká „Já jsem ty“ a když jim tuto informaci říká někdo jiný, tak tomu nevěří. Takže těm, kteří již tuto informaci přijali od „boha“, nezbývá než tuto informaci předávat. Protože jí lidé nevěří, tak zároveň radit a pomáhat ostatním, kteří o to mají zájem, v cestě na nejvyšší stupeň pyramidy, aby i oni tu základní informaci mohli uslyšet přímo od boha.

Zrození je nezpochybnitelný atraktor (atraktor je bod, do kterého systém směřuje) každé duše v období mezi životy. Zrovna tak smrt je nezpochybnitelný atraktor žijící lidské bytosti.

Smyslem bytí na této úrovni a tím i nejobecnějším smyslem bytí je využití polarity k tvůrčímu procesu. Záměrně zde používám pojem bytí (ve smyslu existence vědomí) a ne pojem život, protože definic života je mnoho a vzhledem k jejich časté biologické orientaci nejsou pro tyto účely příliš vhodné. Strach, že zapomeneme nápad či myšlenku, nám brání ve vytváření dalších myšlenek. Zkusme se zamyslet, jak často (málokdy) tvoříme pouze pro radost z tvorby, bez závislosti na radosti z výsledků tvorby. Nejblíže k radosti z tvorby jsou jamující muzikanti. Proto pokud jsme účastni takovéto tvorby, nejlépe aktivně zažíváme velmi silné pozitivní energie. Například, když si hrajme na piano pouze pro radost a volně tvoříme a přitom nám vznikne krásně znějící melodie. V tom okamžiku se snažíme si ji zapamatovat místo toho, abychom tvořili další.

Mnoho lidí mnohé zážitky prožívá pouze za tím účelem, aby si je zapamatovali či jinak zdokumentovali, nebo dokonce o nich jiným vyprávěli.

Zvláštním druhem radosti z tvůrčího procesu je vaření, když se člověk dostane do stavu, kdy není pro něj podstatné zapamatovat si vložené ingredience (recept), protože víra v příští tvoření je dostatečně silná.

Největší svobodu zažívá člověk při tvůrčím procesu.

Když je mysl nechána sama sobě, tak si hraje, tak tvoří. Tvoří obrazy a příběhy. Rozdíl proti nám známému tvoření obrazů a příběhů je v tom, že mysl tvoří obrazy a příběhy, které je možno vnímat všemi smysly.

Tak jako je podstatou malířského plátna to, že je nosičem vizuálních informací – obrazů, tak je podstatou duše to, že je nosičem rolí.

Jedná se o podobenství s malířským plátnem, na které malíř maluje svůj autoportrét. Vždy, když se malíř změní (zejména s věkem), přemaluje obraz na plátně novou vrstvou. Někdy jsou to malé změny, jen pouhé domalování, jindy je nutno obraz přemalovat celý. Když pak někdo jeho obraz po dlouhých letech najde a bude chtít zjistit, co je skutečná podstata malíře a bude odstraňovat jednu vrstvu po druhé, skončí nakonec tím, že mu zbude čisté plátno.

Lidé často nechápou, proč by se někdo mohl chtít inkarnovat do role těžce trpícího člověka nebo do opačné role těžkého ubližovatele. Je nutno si představit a přímo se vžít do vědomí vícedimenzionální bytosti, která je plně svobodná a ví, že se jí nemůže absolutně nikdy nic stát. Nezdá se mi tak těžké pochopit, že takováto bytost si prostě chce zahrát všechny možné varianty svého bytí. Jen takový malý příměr. Je všeobecně známo, že herci charakterních rolí si velmi touží zahrát aspoň jednou padoucha.

Duše na vyšším vývojovém stupni si může určit omezující faktory jako je omezené poznání nebo nižší inteligence. Duše na nižším vývojovém stupni si nemůže jako omezující faktor určit vyšší inteligenci, protože ji není schopna.

Reinkarnace umožňují zkoumání a poznávání bytí (reality) z různých úhlů pohledu. Proto při vstupu do nového života dochází k zapomenutí předchozích zkušeností a ztrátě předchozích informací, abychom mohli zažívat a zkoumat bytí neovlivněni dosavadním poznáním a dosavadními zkušenostmi a mohli tak získat poznání nové, v čemž by nám předchozí poznání mohlo bránit či alespoň nové poznání zkreslovat či ovlivňovat. Např. člověk hrubě odsuzující jinou rasu se může v dalším životě inkarnovat jako příslušník této rasy, aby pochopil i jeho vidění světa. Bytost, která má za sebou více zkušeností, má větší šanci chápat širší spektrum zkušeností a informací a tím být i svobodnější. Díky tomu je méně náchylná k podléhání manipulacím a tím i svedení z cesty poznání. Snadněji také intuicí i logikou rozlišuje předkládané pravdy, polopravdy a lži.

V současné době je snadné studovat podstatu naší 3D reality a nakonec i vlastní na základě podobnosti s virtuální realitou on-line her na internetu, ve kterých je běžně dána možnost výběru role a stanovení základních vlastností osobnosti (tzv. avatara).

Jak už jsem vícekrát uvedl, naším problémem není ego, ale egoismus, což je závislost na egu. Proto zde uvádím jednu z možných forem „léčby“ (zbavování se) egoismu.

Vizualizace ega jako obalu, který pevně svírá naše vědomí (duši). Přílivem energie přes 6. čakru si vizuálně prostorově rozšiřujeme své vědomí tak, že začne praskat obal našeho ega a jako nafukovací balonek se naše vědomí rozšiřuje. Naše ego přilepené na vědomí se nerozšiřuje a na povrchu našeho vědomí (nafukovacího balonku) tak zůstává přilepené ego, které již nepokrývá celý povrch vědomí. Díky tomu může proudit do našeho vědomí i čistá božská světelná energie a naše vědomí se může napojit na overego. Tím jsme schopni rozpoznávat i to, co je součástí našeho ega a čím ho přesahujeme a vnímat i své ego jakoby z pohledu zvenčí a tím chápat naše závislosti na roli, kterou tu hrajeme, závislosti na egu, tedy chápat podstatu a příčiny našeho egoismu. To nám umožní, pokud udržíme bdělost, nebýt egoističtí.

Pránariánství (bretariánství) z různých úhlů pohledu

09.12.2013

Bretariánství se stalo v poslední době určitým módním prvkem, ale provází jej některé nejasnosti a nepřesnosti. Úkolem tohoto textu je pokusit se některé aspekty kolem bretariánství objasnit.

Otázka je jak definovat bretariánství. Kde je hranice mezi bretariánstvím a ne-bretariánstvím? Už samotný název bretariánství je problematický, protože lidé, kteří přestali jíst, nenahrazují potravu energií z dechu, protože vždy přijímali energii z dechu. Běžní lidé mají tři zdroje energie – z potravy, dechu a prány. Pro běžného člověka jsou všechny tyto tři zdroje nutné k životu. Energii z dechu a prány přijímáme všichni a otázkou u konkrétního člověka zůstává poměr příjmu těchto tří různých energií.

Bretariáni, když přestanou dlouhodobě přijímat potravu, nejsou živi pouze z energie dechu (vzduchu, kyslíku). Energie, která jim bez potravy zajišťuje životní funkce (nahrazuje potravu), je energie, která je nazývána různě, ale nejčastěji je pro ni používán název prána. Energie z jídla je nahrazována zvýšeným příjmem prány. Takže přesnější název by spíše měl být odvozen od slova prána. Třeba pránariáni a z toho pak odvozené pránariánství. Vegetariáni či vitariáni přijímají jen určité druhy potravin, pránariáni nepřijímají potraviny vůbec. Jsou lidé, kteří jedí tak málo, že dlouhodobě jejich kalorický výdej převyšuje kalorický příjem, což nahrazují příjmem prány, ať už vědomým či nevědomým. Jedná se o skupinu lidí, kterou by bylo možno nazvat semipránariány (polopránariány). Hranice mezi čistými pránariány (kteří občas nebo výjimečně potravu přijímají) a částečnými pránariány, kteří jedí častěji ale velmi málo, je nezřetelná. Předpokládám, že lidem, kteří se věnují takovémuto stylu života, o zařazení do přesné škatulky asi nejde.

K přechodu na pránariánství jsou připraveni lidé, kteří mají „vyčištěné“ čakry a odstraněné energetické bloky a jsou schopni přijímat svými energetickými centry velké množství prány. Problém mohou mít zejména lidé, kteří nemají dostatečně průtočnou třetí čakru.

Vhodnou přípravou na přechod k pránariánství je celkové vyčištění těla i duše. K tomu přispívá zkvalitnění (zejména absence nebo podstatné snížení příjmu některých druhů potravin) a snížení množství přijímaných potravin na jedné straně a na druhé straně meditace, práce s energiemi a celková duchovní očista. Velmi napomáhají delší přípravné půsty (14 – 42 dní), které jednak tělo čistí od všech toxinů, kterými jsou naše těla zanesena po dlouhých letech přijímání nevhodných a toxických potravin (což jsou dnes v podstatě všechny) a kromě toho tělo připravují na nedostatek potravin. Po dlouhém půstu se samovolně snižuje množství potravy nutné k zajištění životních funkcí. Pro lidi, kteří považovali za ideální toho co nejvíce sníst a neztloustnout, to asi nebude jednoduché, ale lze předpokládat, že takoví lidé se do pránariánství moc nepohrnou.

Úspěšný přímý přechod bez přípravných fází z běžného způsobu života na pránariánství je málo pravděpodobný, ale ne nemožný. Určitým blokujícím faktorem přechodu na pránariánství je silné morfogenetické pole nevíry v možnost dlouhodobého přežívání bez příjmu potravy. Jinak formulováno – jsme v podstatě celý život programováni na nemožnost žití bez potravy. Morfogenetická pole silně ovlivňují naše schopnosti, zejména ty, které jsou označovány jako abnormální či paranormální. Tuto skutečnost nelze podceňovat, protože se jedná o velmi silný faktor. Proto mají větší šanci lidé méně sugestibilní, nesnadno negativně programovatelní, kteří mají alespoň do určité míry schopnost vymanit se z vlivu morfogenetického pole. Zájemce o pránariánství nesmí pochybovat o možnosti dlouhodobé existence bez potravy.

Při přechodu na pránariánství je energie z potravy nahrazována pránou, ale při větším fyzickém zatížení (nejčastěji sportu) je výrazně zvýšenou mírou energie získávána z dechu. Projevuje se to podstatným zvýšením hloubky a frekvence dechu a případně zadýcháváním.

Tato informace by mohla být zajímavá pro vrcholové sportovce, kteří ke zvýšenému získávání energie z dýchání používají vysokohorská soustředění (nižší hustota kyslíku) nebo kyslíkové stany a také zakázané formy dopingu (transfůze okysličené krve). Při minimalizaci příjmu potravy by mohli trénovat s obdobnými výsledky jako ve vysokohorském prostředí. Dlouhodobě to nelze u sportovců praktikovat, protože by po čase docházelo k úbytku svalové hmoty. K úbytku svalové hmoty dochází u lidí, kteří drží delší půst a nedaří se jim nahradit potravu zvýšeným příjmem prány.

Při přechodu na pránariánství je minimálně zpočátku vhodné časté vědomé příjímání prány přímo ze zdroje, což je ostatně vhodné pro každého člověka za každých okolností, například při nechtěné absenci potravin, nedostatku energie, fyzických či duševních sil apod. Dotace těla pránou má rychlejší účinky než příjem potravin, nehledě na to, že při trávení potravin dochází z naší strany rovněž ke ztrátám energie.

Vědomě je prána přijímána do té doby, než dojde k zautomatizování tohoto procesu a prána je ve zvýšené míře stále přijímána bez ohledu na naši vědomou vůli. Je důležité zejména zpočátku se na tuto věc soustředit a přijímat vědomě pránu při každé vhodné příležitosti. Je to velmi důležité i z toho důvodu, abychom při nedostatku energie z potravy nezačali přijímat nevědomky energii z okolních bytostí, aby se z nás nestali energetičtí upíři.

Zjednodušeně řečeno jsou dva základní druhy většinou nevědomého získávání energie z druhých bytostí. Energii si můžeme vybrečet nebo vykřičet, což určitě není optimální způsob získávání energie pro okolní bytosti a náš vztah s nimi.

Je nutno předpokládat, že při nezvyklé absenci energie z potravin (při půstech se to projevuje zejména prvních 5 dní) dochází z počátku ke zvýšení citlivosti a silnějším emočním reakcím (je pravděpodobnější podrážděná reakce) na jednání okolních bytostí. Opět je na místě stálá pozornost a koncentrace na přítomnost. Na možnost těchto neobvyklých reakcí je vhodné upozornit partnery a blízké bytosti (pokud je to možné), aby naši podrážděnost lépe chápali a případnou agresivitou konflikt neeskalovali.

Při přechodu na pránariánství také většinou bývá problémem i absence dlouhodobých rituálů spojených s přípravou a přijímáním potravin a dokonce i s jejich nákupem. Například večeře po příchodu z práce bývá pro mnoho lidí významným bodem dne, zejména pokud se u večeře schází celá rodina. Nelze vyloučit, že to též může negativně ovlivnit rodinné vztahy, protože je nereálné předpokládat, že na pránariánství přejde celá rodina.

Pro někoho se může stát problémem i nadbytek volného času, který vznikne odpadnutím těchto rituálů (odhadem 2 hodiny denně, což se však může velmi lišit). S obvykle výrazně sníženou potřebou spánku tak může nově vzniklý volný čas dosahovat i 4 hodiny denně.

Vědomé odmítnutí přechodu na úplnou formu pránariánství může mít i racionální důvody a nemusí se jednat jen o rozumové zdůvodnění naší neschopnosti uskutečnit tento přechod vzhledem k naší závislosti na jídle, nebo nevíru v možnost pránariánství. Existují i zcela smysluplné důvody u lidí, u kterých je jinak předpoklad k přechodu.

Máme pět smyslů a dobrovolně se téměř nikdo jednoho ze smyslů vědomě nevzdá. Kdo by chtěl vědomě a dlouhodobě být slepý, hluchý, bez hmatu či čichu. Proč se tedy vědomě připravit o chuť? Samozřejmě se dají jídla ochutnat a pak vyplivnout, ale to se mi zdá nepřirozené.

Problémem dosažení stavu tak zvaného bretariánství (pránariánství) nemusí tak být hlad, nebo neschopnost přežít bez potravy, ale senzorická (chuťová) deprivace (absence chuťových vjemů). Tak jako bychom si nevybrali dobrovolně dlouhodobou absenci optických či zvukových vjemů. Pro lidi, kteří mají velmi dobře vyvinutou chuť, je přechod obtížnější, pokud po něm touží. Z tohoto pohledu se mně zdá jako řešení vhodné semipránariánství, kdy je malé množství potravy přijímáno kvůli chuťovým vjemům a ne kvůli příjmu energie.

Částečně mimo hlavní téma článku přidávám ještě jeden odstavec.

V jedné diskuzi jsem zahlédl názor „Jídlo a sex jsou věci, kvůli kterým jsem se sem inkarnoval.“, což možná boudou mít někteří lidé tendenci odsuzovat.

Mnozí lidé obtížněji chápou, že se sem v této době (a nejen v této době) mohou inkarnovat vyšší bytosti s důležitými úkoly, které si přesto vychutnávají některé slasti této reality. Chuť k jídlu a chuť na sex, pokud se nejedná o závislost, nemusí být dokladem nízké duchovní úrovně, jak je nám mnoha náboženstvími i různými sektami předkládáno. Představy o vysokých duchovních bytostech bývají dost často zkreslené, a to zejména díky cílené manipulaci církvemi a sektami. Lidé si pod pojmem vyšší duchovní bytost mají tendenci představovat něco na způsob poustevníků a asketů. Krásně a názorně je to předvedeno ve filmu Hrátky s čertem, kde skvěle zahrál takového „správného“ poustevníka pan Smolík.

Ježíš Kristus byl nepochybně velmi charismatický mladý muž, a tak se mi zdá velmi nepravděpodobné, že by dodržoval celoživotně celibát. Jeho vztah k jídlu a pití není ani v Bibli vylíčen nějak negativně. To, že se 40 dní postil na poušti mělo zcela jiné důvody než záporný vztah k jídlu.

Kromě toho čtyřiceti denní půst drželo v naší době už poměrně dost lidí a nestali se z nich Kristové či Buddhové.

Jednání, které se snaží ovlivnit lidi tak, aby dodržovali celibát či sexuální abstinenci s výjimkou plození dětí je klasickou manipulací směřující k přenosu potlačené sexuální energie na práci pro manipulátora či na gurua, vůdce sekty apod. Různé sekty přikazují svým ovečkám celibát a je jim doporučováno modlit se či meditovat s obrázkem gurua či vůdce, čímž dochází k přenosu energie na vůdce. Ti, kteří toto přikázání sexuální abstinence porušují, jsou ze sekt většinou vylučováni.

Jak si laik představuje, že by (ne)měla fungovat ČNB, kdyby byla skutečně česká národní

05.01.2014

Poslední kroky ČNB vzbudily velký a většinou negativní ohlas. Četl jsem v některých textech silné pochybnosti o tom, zda ČNB je česká, národní a dokonce i zda se dá zařadit pod obecně uznávaný pojem banka. Například FED (Federální rezervní systém) USA svým názvem nepředstírá, že je banka. Poslední kroky ČNB tyto pochybnosti jen zesílily.

V rámci tohoto ohlasu jsou dle mého názoru zdůrazňovány některé negativní stránky těchto kroků minimálně a ještě spíše v diskuzích k článkům než ve vlastních článcích. Při plném vědomí toho, že jsem v této oblasti (jakož i mnoha dalších) pouhý laik, pokusil jsem pouze s použitím toho, čemu se říkává selský (na rozdíl od sedláckého obsahuje i jistou dávku přirozené intuice) rozum, upozornit na některé aspekty kroků ČNB, a připouštím, že se mohu mýlit i zásadně. Pro účely tohoto článku opomíjím možnost, že informovaní lidé mohli profitovat z opatření ČNB.

Opatření, která ČNB provedla, jsou často i vlastními manažery ČNB označována jako proinflační, což je také často odsuzováno. Pro vlastní proinflační záměr bych osobně měl do určité míry pochopení. V situaci, kdy většina centrálních bank včetně či zejména FEDu USA a Evropské centrální banky „tiskne“ peníze jako o závod se záměrem snížit kurz vlastní měny jako proexportní opatření, se zdá, že opatření směřující ke snížení či spíše nezvyšování kurzu české koruny je celkem logické. V opačném případě by kurz koruny s velkou pravděpodobností v dlouhodobém horizontu stoupal, což by mělo nepochybně negativní dopady na naší exportně zaměřenou ekonomiku. Dle mého názoru ale silně problematickou zůstává forma, jakou ČNB zvolila. Česká národní banka (ČNB) postupuje obdobně jako FED USA. Natiskne peníze a koupí za ně dluhopisy. Ovšem, když dva dělají totéž, není to totéž. ČNB rovněž nakoupí dluhopisy USA jako FED, ale evidentně to není totéž. Trochu mně to připomíná vtip o tom, že čeští i američtí důchodci jsou na tom stejně, protože pro oba není finanční problém výlet do Prahy.

ČNB tvrdí, že za devizy získané prodejem natištěných peněz koupila kvalitní cenné papíry. Podívejme se na toto tvrzení. V čem spočívá kvalita cenných papírů? Zjednodušeně řečeno se jedná o dva faktory – výnosnost cenných papírů a míra pravděpodobnosti návratnosti prostředků vynaložených při jejich nákupu. Tyto dva faktory bývají k sobě většinou ve vztahu nepřímé úměrnosti. Čím větší výnosnost, tím nižší jistota návratnosti (vyšší riziko).

Výnos desetiletých českých dluhopisů je orientačně 4.7%, USA 1,6% a Německa 1,5% ročně. Takže ve výnosnosti ta kvalita pravděpodobně nebude. Takže nám zbývá jistota návratnosti. Blíže se budu věnovat zřejmě nejproblematičtějším cenným papírům, tj. dluhopisům USA.

Zatímco před deseti lety veřejný dluh Spojených států dosahoval 5,8 biliónů dolarů

, dnes je to již17,8 biliónů

. A to je více než třikrát více! Všechny dluhy nejsou financovány úvěrem na 10 let (tedy dluhopisy s desetiletou splatností), ale i s kratší dobou splatnosti, kde se úrok aktuálně pohybuje okolo 1,66 % u pětiletých dluhopisů 

a 0,74 % u tříletých dluhopisů

.

Média nazývala roky 2009 a 2011 rekordními, kdy státní rozpočet Spojených států vykázal deficit okolo 1,5 bilionu dolarů

. HDP USA činil v roce 2012 15,68 bilionů USD. Státní dluh USA překročil v říjnu 2013 17 bilionů dolarů. Myslím, že není potřeba ani ekonomické vzdělání a snad ani potřeba vzít do ruky kalkulačku, aby bylo zřejmé, že tento dluh je bez naprosto radikálních změn (které si však nikdo dnes ani neumí představit) nesplatitelný. Při zcela mimořádném rozvoji hospodářství USA je možné, že by se dařilo splácet úroky z dluhů, ale rozhodně ne vlastní jistinu. Přitom ani průměrný rozvoj není nikde na obzoru. Kromě toho nesmí dojít ke zvýšení úroků z dluhopisů, což však není pravděpodobné, protože ty jsou na dlouhodobém minimu a k jejich zvyšování již dochází. Stačí zhoršit rating USA a úroky půjdou nahoru skokově, což mnozí teoretici předpokládají a situace by se tím razantně změnila. Myslím, že další komentář již není třeba a kromě toho jej učinila již řada odborníků a závěry rozhodně nebyly optimistické, ale spíše až katastrofické.

Finanční energie (peníze) má ve společnosti a její ekonomice obdobnou funkci jako elektrická energie ve fyzice. Elektřina je ideální směnný prostředek. U výrobce se jiné druhy energie přemění na elektřinu, kde se opět přeměňují na konkrétní potřebnou energii například na energii tepelnou nebo kinetickou.

Jednotlivé druhy energie mají pro člověka užitnou hodnotu spočívající v tom, že uspokojují některou z jeho potřeb. Užitná hodnota peněz (finanční energie) spočívá v tom, že je snadno transformovatelná na jinou formu energie. Proto je finanční energie velmi výhodná pro zprostředkování vzájemné směny jiných druhů energií.

Energie ale koná práci, pouze když proudí. Pokud si představíme elektrárnu, kde se vyrábí elektrický proud, pak je rozdíl, pokud elektrický proud jde ke spotřebiteli, kde koná práci, nebo jde do nějakého akumulátoru (pro tyto účely si můžeme představit obří akumulátor například na bázi supravodičů), kde práci nekoná. Obdobně je to i s finanční energií (penězi). Pokud jsou za vytištěné peníze nakoupeny dluhopisy cizích států, tak takto umrtvená finanční energie práci nekoná. Pro přesnost a úplnost je třeba dodat, že nekoná práci v naší zemi, ale ve státech, jejichž dluhopisy ČNB koupila, tj. USA, Německu apod.

Pokud zůstaneme u podobenství finanční energie s energiemi fyzikálními, je zajímavé, že dle tvrzení fyziků energii nelze vytvořit, ale pouze přeměnit již existující na jinou formu energie. Jak z tohoto hlediska posuzovat případ, kdy centrální banka vytiskne nové peníze? Abstrahuji pro účely tohoto textu od energie potřebné k vytištění peněz, což v dnešní době, kdy se peníze už ani netisknou, ale jsou tvořeny programem v počítači, je ještě více důvodné.

Je vytvořena nová energie? Koná takto vytvořená energie práci?

ČNB půjčuje peníze komerčním bankám údajně za úrok ve výši 0,05%. Vzhledem k tomu, že ČNB sama dle vlastního prohlášení usiluje o 2% inflaci, je evidentní, že se jí vrátí méně peněz. To samé platí i u zakoupených dluhopisů USA a Německa, takže z toho vyplývá, že musí permanentně vytvářet svojí „sofistikovanou“ činností ztrátu. ČNB půjčuje komerčním bankám s úrokem 0,05%. Komerční banky půjčují svým klientům orientačně od 3 (hypotéky) do 10% dle druhu půjčky či úvěru. Po odečtení nákladů se jedná o zisk banky. Vzhledem k tomu, že se většinou jedná o dceřiné společnosti zahraničních bank, zisk bank plyne do zahraničí, což znamená, že se ČNB svoji činností vědomě podílí na zisku zahraničních subjektů, přičemž sama si tím vytváří ztrátu vzhledem k předpokládané a cílené inflaci ve výši 2%.

Zajímavé je, že v průběhu stavu ekonomiky, který je většinou označován jako krize, komerční banky (nejen u nás) téměř zdvojnásobily své zisky.

Opakovaně upozorňuji, že je naivní představa, že to co vrcholní politici a ekonomové činí (nejen u nás) je důsledek jejich hlouposti a neschopnosti. Naopak jsem osobně přesvědčen (a zdaleka nejen já), že se jedná o cílevědomý a řízený proces těchto všehoschopných, který rozhodně není zaměřen na prospěch většiny občanů. To se týká nejen kroků Kalouska a spol., ale i Singera a spol. a dalších. Otázka, která zůstává, zní, v čí prospěch tak činí. Známé Cui bono? Evidentně to není ve prospěch většiny občanů této země.

Dokonce se dá předpokládat, že základním cílem není ani okamžitý majetkový prospěch těch, kteří mají u nás politickou a ekonomickou moc ani odklánění finančních prostředků daňových poplatníků do těch „správných“ kapes je pouze vedlejší produktem. Tento vedlejší produkt je blahosklonně umožněn těmi na špičce pyramidy ve prospěch tak zvaných obslužných elit pro jejich zainteresovanost na akci. Pokud se jedná o Českou republiku, tak se pozvolna (možná, že už nejen pozvolna) vynořuje obrys hlavního cíle různých opatření, který by se zjednodušeně dal označit jako oslabení české ekonomiky a pozvolnou likvidaci tak zvané střední třídy. Ovšem likvidace střední třídy je víceméně celosvětový jev.

Lze předpokládat, že i kdyby se pětina až třetina finančních prostředků uvolněných do české ekonomiky „odklonila“ (tak, jak se to vždy dělo), přesto by zbylé prostředky mohly přinést oživení české ekonomiky. Ovšem kdyby o takové řešení měl někdo zájem.

Inflaci by podpořilo i vytištění korun, které by se dostaly do oběhu v České republice. Například nákup dluhopisů ČR. I to by bylo proinflační opatření tak, jak jej činí ostatní centrální banky a nebylo by nutné za ně nakupovat devizy v takovém objemu. Kurz koruny by sice pravděpodobně šel dolů pomaleji (či byl udržen na současné úrovni), ale jednalo by se o stabilizující opatření a bez ztrát ČNB.

Pokud tomu brání zákon, tak je otázkou, proč byl takový zákon a kým navržen a kým byl přijat. Údajně, aby se tím zabránilo inflaci. Proč to však jiné centrální banky mohou činit a proč ČNB činí dle vlastního prohlášení proinflační opatření, které jsou evidentně nevýhodná ve srovnání s nákupem dluhopisů vlastního státu? Další otázkou je, proč s ohledem na situaci u nás a ve světě a postupy centrálních bank není tento zákon změněn a ani se o tom neuvažuje? Nabízí se jednoduchá odpověď – ČNB není ani česká ani národní. S touto odpovědí ovšem vyvstává logicky další otázka – čí je a kdo je za to odpovědný?

Určitou nápovědou na otázku, čí je ČNB, bude pro mnohé lidi zřejmě tato zpráva:

Guvernér České národní banky (ČNB) Miroslav Singer získal ocenění Guvernér centrální banky v Evropě pro rok 2014. Cenu mu udělil renomovaný měsíčník The Banker, spadající pod vydavatelství Financial Times Group. Podle redakce magazínu je cena vyjádřením důvěry zahraničních finančních trhů v Českou národní banku 

a její způsob provádění měnové politiky.

Stavy rozšířeného vědomí a prostředky k jejich dosažení

12.01.2014

Názory na stav, kterému se říká rozšířené vědomí, se velmi různí. Existuje rozsáhlá škála názorů od jejich nekritického přijímání až k totálnímu zatracování, což se možná ještě v agresivnější formě týká i prostředků sloužících k dosažení těchto stavů. Už samotný pojem rozšířené vědomí není chápán jednotně, což přispívá k rozporům mezi příznivci a odpůrci. Zejména odpůrci bývají ovlivněni ideologiemi zejména náboženskými. Různá náboženství nám sdělují, co si bůh přeje, že bychom měli či neměli dělat a stavy rozšířeného vědomí různě nazývané mezi ty zakázané či škodlivé často patří.

Jakákoliv definice bude problematická a napadnutelná, přesto navrhnu pro další účely článku své pojetí. Stav rozšířeného vědomí je stav, ve kterém jsme schopni vnímat více vjemů či vjemy jiné než ve stavu tak zvaně normálním. Opět nepřesně pak pro stav normální použiji zřejmě jedinou možnou verifikovatelnou variantu, kterou je stav, kdy mozek pracuje v režimu takzvaných beta vln. Schopnost jednotlivých lidí vnímat realitu v normálním stavu se u jednotlivých lidí velmi liší. Například vjemy, které někteří jedinci jsou schopni přijímat v normálním stavu vědomí, jsou jiní schopni vnímat až ve stavu rozšířeného vědomí. Rozšířené vědomí, kterého může být dosaženo různými prostředky, například spontánně, meditacemi, tancem, bubnováním či při použití psychotropních látek, magnetického pole kolem mozku apod., má většinou jeden základní účinek. Jsou omezeny smyslové vizuální vjemy a naopak u dalších smyslů jsou vjemy intenzivnější a ostřejší. Zrakem přichází do našeho vědomí za normálního bdělého stavu většinou nejvíce informací (vjemů) a zrak má největší vliv na naši orientaci v prostoru.

Při podrobném výzkumu činnosti mozku bylo vědci zjištěno, že při meditaci dochází k snížené aktivitě v temenním laloku, což je část mozku, která napomáhá při orientaci v trojrozměrném prostoru.

Proto se většinou při meditacích a podobných prostředcích doporučuje zavřít oči, či je upřít do jednoho bodu, což znamená, že se výrazně sníží či omezí zrakové vjemy, tj. sníží se příjem informací zrakem.

Ve stavu rozšířeného vědomí jsou vjemy barvitější, prostorovější a komplexnější. Zvuky (například hudba) mají více barev a další rozměr, chutě a vůně jsou intenzivnější a barvitější, dotykové vjemy těla (hmat) jsou prostorovější, plastičtější. Hmat nelze redukovat pouze na vjemy zprostředkované našima rukama.

Někteří lidé používají psychotropní látky, protože to umožňuje jejich intenzivnější prožívání sexuálních kontaktů (hmatu). I alkohol v menších dávkách u některých lidí zprostředkovává rozšířené vědomí. Většinou však alkohol vědomí spíše zužuje. Ve stavu rozšířeného vědomí jsou velmi zajímavé zážitky z poslechu hudby. Stává se, že skladba poslouchaná ve stavu rozšířeného vědomí tak ovlivní vědomí, že samotný následný poslech skladby může vést k rozšířenému stavu vědomí (například skladba Om mani padme hum). Někdy se zase stává, že skladba se zdá při poslechu ve stavu rozšířeného vědomí nádherná a při normální poslechu zjistíme, že se jedná o skladbu zcela běžnou.

Ve stavech rozšířeného vědomí také můžeme vnímat mnohem zřetelněji celé vlastní tělo, nejen jeho povrch (dalo by se to označit jako vnitřní hmat). Lze vnímat jednotlivé orgány, tkáně, svaly a jejich stav i procesy v těle, které si běžně neuvědomujeme. Intenzivněji jsou také cítit nastupující problémy, slabé nezřetelné počínající bolesti a případně lze vnímat i příčiny. Například při nevýrazné bolesti v levé horní části hrudníku lze ve stavu rozšířeného vědomí vnímat energetickou stopu vedoucí k zatím jen mírně a občas bolavému zubu v levé dolní čelisti.

Kromě toho, že ve stavech rozšířeného vědomí máme zbystřené čtyři smysly, tak v těchto stavech můžeme zažívat i jiné mimosmyslové vjemy.

Časté je mimosmyslové vnímání energií jiných bytostí či energií z kosmu (například příjem prány do jednotlivých čaker). Lze vnímat energie lidí, jejich pozitivní či negativní vyladění, intenzitu těchto energií. Zajímavá může být cesta veřejným dopravním prostředkem se zavřenýma očima a vnímáním energie lidí procházejících kolem. Samozřejmě lze takto vnímat i energie jiných bytostí než lidí (živočichů a rostlin), což nám následně umožňuje lépe jim rozumět a lépe je chápat.

Doporučuji ve stavu rozšířeného vědomí vnímat energie potravin (i jejich ochutnáváním) a dle toho rozhodovat o jejich vhodnosti pro konkrétního člověka. Na základě tohoto průzkumu jsme přestali některé potraviny zcela kupovat a zkoušeli varianty jiné. Vhledem ke specifičnosti každého člověka je optimální, aby si tento průzkum prováděl každý sám pro sebe. Dalším příkladem mimosmyslového vnímání ve stavech rozšířeného vědomí je napojení na informační kanál, což mívá rovněž více forem. Jednou z nich je channeling, tj. napojení na určitou bytost a příjem informací od ní, nebo napojení na informační pole Teoversa. Jedná se o mimosmyslový příjem informací. Důkazů, že tento mimosmyslový příjem informací opravdu funguje, je skutečně mnoho. Ti, kteří tvrdí, že nic takového neexistuje, buďto záměrně neříkají pravdu nebo nemají dostatek informací. Možná nejznámějším mimosmyslovým příjemcem informací je Edgar Cayce, který naprosto prokazatelně přijímal informace mimosmyslově, a to informace ověřitelné a ověřované, které byly skutečně přínosné pro mnoho lidí a dokonce i pro lidstvo. Na druhou stranu je nutné zachovávat jistou opatrnost, protože zdaleka ne všechny informace získané touto cestou musí být „pravdivé“ či přínosné a některé mohou být dokonce přímo škodlivé či zavádějící.

Dosažený stav je závislý na specifičnosti každého jedince a na zvoleném prostředku použitém k dosažení rozšířeného stavu vědomí. Různé prostředky působí na každého člověka jinak. Nelze nic zcela zobecnit. Pouze lze vycházet ze zkušeností lidí jako předpokladu možné či pravděpodobné reakce na konkrétní prostředek, ale i u toho samého člověka může tentýž prostředek v různých dobách a situacích vyvolat i velmi odlišné reakce.

Nejběžnější zkušenost většiny lidí s různorodostí reakcí je u nejužívanější drogy, kterou je alkohol

Zážitky jednotlivých lidí se mohou i diametrálně lišit. Rovněž tak se mohou i diametrálně lišit emoční vztahy jednotlivých lidí ke stejným zážitkům, i když je do určité míry problematické stanovit, že se jednalo o shodný zážitek. Každému vyhovuje něco jiného a jsou i lidé, kterým nevyhovuje vůbec nic. Jsou lidé, kteří nedokážou ani meditovat a na druhé straně jsou lidé, kteří se dokonce vytělesňují zcela spontánně, což za určitých okolností může být i nebezpečné.

Vlastnost některých (možná všech) psychotropních látek umožňující napojení na informační kanál je jeden z důvodů, proč jsou tyto látky zakazovány, přestože u většiny z nich byly prokázány léčebné účinky. Lidé ve stavech rozšířeného vědomí získávají mimosmyslově „pravdivé“ informace o naší realitě a vzhledem k tomu jsou i podstatně obtížněji manipulovatelní.

Informace a vjemy (někdy i velmi komplexní) získané ve stavech rozšířeného vědomí jsou natolik silné, že tito lidé nepochybují o tom, že takto získané informace jsou věrným obrazem skutečnosti. Dokonce často dochází k tomu, že realita je v těchto stavech reálnější než při smyslovém vnímání naší 3D reality. Nejedná se pouze o mimosmyslové vizuální vjemy, ale i o komplexní prožívání reality, o skutečný prožitek reálné události či jevu. Tyto prožitky se mohou týkat naší 3D reality, ale i realit jiných, jiných dimenzích, nebo minulých i budoucích životů. Tyto prožitky bývají natolik reálné, že lidé nepochybují o existenci jiných realit či minulých životů a nikdo už nemá šanci je přesvědčit, že tomu tak není.

Většinou také již nepochybují, že existuje život po smrti a před narozením, protože oni si to skutečně prožili. Z pohledu absence smyslů našeho těla se jedná o mimosmyslové prožitky jiných realit, ale vlastní prožitek často obsahuje komplexní vjemy, někdy i takové, pro které obtížně nacházíme adekvátní pojmy v lidštině.

Z vyšších úrovní poznání (vše je jen hra vědomí) jsou naše smyslové prožitky této reality a mimosmyslové prožitky jiných realit na zcela stejné úrovni. Nejedná se vlastně o nic jiného než o přenos koncentrace vědomí na určitou část určité reality. Nechodí k nám nějaké obrazy z jiných realit, ale vědomí „skutečné prožívá“ tuto jinou realitu.

Přenos koncentrace vědomí se dá přirovnat k přeladění kanálu v televizi nebo při podobenství s počítačovou hrou k vstupu do jiného programu (jiné počítačové hry), hru s jiným avatarem.

Mezi jednotlivými stavy rozšířeného vědomí existují značné rozdíly. Mezi pouhým příjmem informací a ještě třeba jen odpovědí typu ano/ne na naší konkrétní otázku a komplexním prožitkem jiné reality existuje mnoho stupňů a variant. Například na položenou otázku, zda jsme se účastnili v některém minulém životě určité bitvy, můžeme dostat odpověď ano, nebo můžeme vnímat komplexní prožitek bitvy trvající několik vteřin, minut či dokonce hodin, přičemž čas, který uběhne v této naší realitě, může být i velmi rozdílný.

Protože alkohol tyto prožitky zprostředkovává minimálně (a to ještě spíše lidem senzibilním) a naopak vědomí spíše zužuje je alkohol povolen a dokonce propagován mnoha různými mediálními prostředky jako naprosto běžná součást života, zatímco psychotropní látky jsou zakazovány a znevažovány. Jsou lidé, kteří stavů rozšířeného vědomí dosahují spontánně. Dokonce si dovolím tvrdit, že stavu rozšířeného vědomí dosahuje spontánně někdy ve svém životě většina lidí (zejména v dětském věku), ale neuvědomují si, že se jedná o rozšířené vědomí. Pro informace získané ve spontánních stavech rozšířeného vědomí pak často hledají „rozumová“ vysvětlení. Z vyšší úrovně poznání (vše je „jen“ hra vědomí) není rozdíl mezi prostředky vedoucími k dosažení rozšířeného vědomí. Proto představa, že některé formy dosahování stavu rozšířeného vědomí jsou nesprávné, škodlivé či nedovolené, je dle mého názoru minimálně nepřesná. Tak jako téměř vše jsou i tyto prostředky zneužívány, a to jak uživateli, tak i jejich „dodavateli či podavateli“. Pro mnohé mladé lidi jsou psychotropní látky nebo drogy přitažlivé právě tím, že zintenzivňují jejich prožitky smyslové a případně přinášejí i zážitky nové mimosmyslové. K mládí patří touha prožít něco nového a vzrušujícího. Při použití psychotropních látek na večírcích či diskotékách se asi léčebné účinky nedají příliš očekávat. V těchto případech se dají očekávat spíše negativní následky, čímž není míněn pouze potencionální vznik závislosti. Tím negativním následkem může být i příliš silný zážitek nepřipraveného jedince, který může poškodit jeho psychiku. Často se jedná o neznalost účinků konkrétní látky či prostředku (například při individuálním zkoušení holotropního dýchání nebo regresní terapie bez dozoru odborníka) a v neposlední řadě i neznalost vlastní psychiky. Účinek konkrétního prostředku na konkrétní psychiku lze předem předvídat jen obtížně, a tak vlastně jedinou možností je konkrétní prostředek vyzkoušet. Velmi důležité je, za jakých podmínek je prostředek zkoušen. Pokud bych se měl pokusit o podobenství, tak bych to přirovnal k bungee jumpingu, kdy se neřeší váha skákajícího a pouze je pro všechny nastavena jednotná délka elastického lana. Přesto k použití některých prostředků přistupují většinou mladí lidé tak, jako by „elastické lano bylo vždy dostatečně krátké“.

Touha po používání psychotropních látek u mnoha lidí může mít i jinou příčinu. Tou je zahlcenost mysli běžného člověka množstvím vjemů (zejména zrakových a sluchových) a informací, které se na něj valí z každé strany. Proti době třeba před padesáti nebo sto lety je jich mnohonásobně více. Lidé jsou stále zahlcováni smyslovými vjemy, čímž dochází k určitému otupení a touze zažít něco mimořádného a silnějšího než jsou každodenní zážitky. Lidé vždy používali drogy a psychotropní látky, ale jejich rozšíření v dnešní době téměř do každodenního života je velmi rozsáhlé.

Drogy (kromě alkoholu a tabáku) bývaly dříve výsadou spíše vyšších vrstev společnosti tak zvané západní civilizace, ale v současné době jsou rozšířeny do všech vrstev. Velké rozšíření psychotropních látek nastalo s hnutím hippies v šedesátých letech.

Dnes je svět zamořen světlem, hlukem, vůněmi, zápachy a různými energiemi (zejména elektromagnetického charakteru). Svět, do kterého se lidé noří při použití psychotropních látek, může rovněž být útěkem před touto realitou.

Pro mnoho lidí samozřejmě zůstává otázka, zda je skutečně možné vnímat jiné reality nebo se napojit na informační kanál či informační pole. Pokud však přijmeme variantu, že svět je jedno ohromné vědomí a vesmír se podobá počítačové hře, tak to problémem není, protože stvořitelem je tato možnost naprogramována. V mnoha počítačových hrách bývá naprogramována možnost použití nestandardních až zázračných prostředků známých spíše ze sci-fi a fantazy než z reálného života.

Na závěr bych rád upozornil na jednu dle mého názoru důležitou myšlenku. Stavy rozšířeného vědomí by se „neměly“ stát cílem, ale pouze prostředkem k poznání a zejména sebepoznání, k vlastnímu vývoji, k lepší seberealizaci v této realitě. Uvozovky u slova „neměly“ jsem použil proto, abych tento pojem zrelativizoval, protože nelze předem pro konkrétní bytost vyloučit nikdy nic jako apriori nevhodné.

Jedna z variant alternativní historie Země

11.02.2014

Alternativní historie je ve Wikipedii definována jako „co by bylo, kdyby“. V tomto článku je pod tímto pojmem chápána jako historie alternativní k oficiálně přijímanému popisu minulosti na Zemi.

Vše je jinak. Tato teze platí snad nejvíce ze všech oblastí lidského poznání pro oblast vědy zvané historie. Známé rčení, že historii píšou vítězové, se projevuje mimo jiné i tím, že se historie stále mění. Pro ukázku se stačí podívat na relativně velmi nedávnou minulost a na to, jak se její oficiálně uznávané a na školách vyučované pojetí měnilo u nás od počátku 20. století. Rakousko-Uhersko, ČSR, protektorát, reálný socialismus a nyní reálný kapitalismus a dějiny se nám stále měnily a je pravděpodobné, že se měnit budou i nadále. Je zajímavé sledovat, jak se zločinci měnili na hrdiny a hrdinové na zločince. V dnešní době některé historické i jiné osoby mají dokonce oboje nálepky. Přece jen svoboda slova i díky (či hlavně) internetu je větší. Se znalostí těchto proměn nedávné minulosti je přístup k oficiální vědou uznávaným popisům dějin Země starých tisíce, desetitisíce, statisíce a miliony let nutně značně skeptický bez ohledu na znalost dalších informací.

Přitom znalost některých jevů a dějů odehrávajících se v minulosti i poměrně vzdálené je velmi důležitá pro chápání toho, co se děje nyní a toho, co by se mělo dít v budoucnosti. Různé výklady a pojetí historie zakládají i různé filozofické teorie a z nich vycházející pohledy na současnou situaci a svět. Ani oficiální věda není jednotná ve svých názorech na historii. Přitom je již v mnoha případech zcela evidentní, že tak, jak je minulost popisována, je v rozporu se zjištěnými fakty.

Příčinu, proč tak vědci činí je možno spatřovat ve dvou faktorech. Buďto jsou natolik vtaženi do systému celým svým vzděláním (jež se také dá nazvat vymýváním mozků), že slepě věří tomu, co je jim předkládáno oficiálně uznávanou historií a všechna zjištění, která jsou mimo tyto mantinely bez dalšího zkoumání v podstatě apriori odmítnou anebo přizpůsobí oficiální hypotéze. Nebo se jedná o vědce, kteří autocenzurně blokují některé informace z toho důvodu, že se bojí, že by nedostali granty na své další bádání nebo, že by byli zesměšňováni či dokonce vylučováni z akademické obce s následnou nemožností uplatnění v oboru i případnými existenčními starostmi. Přesto jsou vědci, kteří odvážně překračují hranice vymezené oficiální vědou, za což jsou sice „po zásluze trestáni“, ale přinášejí nové poznání mnoha lidem, na čemž má opět velkou zásluhu internet.

V současné době je již známo takové množství historických artefaktů, že se v podstatě jeví udržitelnost oficiálních názorů na vývoj na Zemi, jejíž součástí je evoluční teorie, jako nemožná.

Přesto urputná snaha oficiální vědy udržet neudržitelné stále pokračuje. Již jasně překonané názory se vyučují na školách. Informace, které nezapadají do „schváleného“ schématu jsou zamlčovány, zkreslovány či desinterpretovány. Některé tyto pokusy jsou doslova směšné. Například známý obraz nazývaný „marťanský bůh“ byl jedním „vědcem“ označen za lovce pštrosů, který má kvůli maskování na hlavě pštrosí vejce. Vzhledem k této neutuchající desinformační činnosti stále většina lidí oficiální verzi věří. Je zajímavé, jak i vědci, kteří jsou v jiném oboru velmi alternativní, používají ve svých teoriích neudržitelná historická dogmata. Co se týče nedávné minulosti, jdou někteří lidé tak daleko, že věří více hlavními médii předkládaným názorům než vlastní zkušenosti.

Skutečná historie Země je tvořena podstatně více, než se dnes uznává, různými zemskými a kosmickými katastrofami, kosmickými cykly a činností původně mimozemských civilizací (některé z nich byly pravděpodobně i nehumanoidní). Kromě toho lze předpokládat, že tak jako u téměř u všeho se na vývoji na Zemi podílely vyšší bytosti různých úrovní, včetně bytostí, které bychom z našeho hlediska mohli považovat za bohy či stvořitele.

O takovýchto ovlivňováních historie Země inteligentními formami života je možno uvažovat i v době pro nás velmi vzdálené v řádu stovek (a pravděpodobně i více) milionů let. Při pohledu na historii Země vzdálenou v řádech milionů let je vhodné mít na zřeteli rčení, že vše je jinak a v názorech na datování jednotlivých historických událostí, cyklů a epoch může nastat radikální změna. Některé historické události se mohou v čase výrazně přiblížit a jiné zase vzdálit.

Současný výklad plynulé evoluce druhů až k vývoji člověka není nijak podložen fakty. Nikdy nikde nebyly nalezeny prokazatelné spojovací mezičlánky, a to nejen u vývoje člověka. Nacházené pozůstatky historie jsou tu více tu méně umně vtěsnávány do existující teorie evoluce, případně na druhé straně do teorie kreacionismu. Dle mého názoru je pravděpodobné, že lidstvo se nevyvinulo na Zemi, ale přišlo v několika migračních vlnách z jiných hvězdných soustav a možná (dle mého názoru pravděpodobně) částečně i z jiné galaxie (Andromedy). Uvědomuji si, že tato teorie neřeší prvotní vývoj, vznik, či stvoření lidstva, ale tento článek se zabývá víceméně historií Země. Osobně se domnívám, že tak jako ostatně vše v Teoversu je i lidská bytost výsledkem tvůrčího aktu Vědomí (vyšší bytosti, které můžeme říkat třeba stvořitel). Rovněž považuji za pravděpodobné, že byly i různé imigrační vlny jednotlivých ras v různých dobách a z různých končin galaxie či vesmíru. Lidé jsou rovněž všichni původem mimozemšťany. Je reálný předpoklad, že nikdo ze současných bytostí, které řadíme mezi lidské, neprošel prvotním vývojem zde na Zemi. Možná ještě přesněji nebyl stvořen na a pro Zemi.

Jednotlivé rasy mají odlišné charakteristiky, které je od sebe relativně jednoznačně odlišují. Lidé na Zemi nejsou všichni stejní. Toto je konstatování reality, i když se to může jevit rasově nekorektní, což je zásadní omyl. Mohu cítit úctu ke všem bytostem bez ohledu na jejich odlišnost. Jsou lidé, kteří mají lepší vztah například k delfínům, psům nebo koním než k lidem a nikdo jim rasovou nekorektnost nevyčítá. Posuzování toho, zda je člověk vyšší bytost než například delfín, má možná smysl jen z nižších úrovní poznání. Zamlčování odlišnosti jednotlivých lidských ras může být z důvodů tak zvané rasové korektnosti, aby nemohla být jedna rasa označena jako vyšší či lepší než druhá.

Je obtížné zjistit, zda informace, které jsou nám oficiální vědou předkládány, jsou úplné a odpovídající zjištěným faktům. Artefakty, které vypovídají o existenci starých vyspělých civilizací, jsou zatajovány, nebo alespoň podstatně desinterpretovány, nejčastěji jako objekty používané k náboženským účelům. Hodně se v této souvislosti mluví například o věcech ukrytých ve vatikánských podzemních prostorách. Obdobné desinformace mohou být předkládány veřejnosti v oblasti výzkumu DNA. Uveřejňované mapy světa dle převládajících haploskupin nejsou příliš v souladu s oficiálním výkladem vývoje lidstva.

Jsou nalézány artefakty civilizací na celém Americkém kontinentu s odhadovaným stářím dávno před dobou oficiálně uznávaného příchodu člověka z Asie na tento kontinent. Vyskytují se i teorie, že nám tak zvaně příbuzní lidoopi jsou původně humanoidní bytosti, které po některé velké katastrofě na Zemi v dávných dobách z důvodů přežití „zdegenerovaly“ do dnešní podoby.

Pokud připustíme variantu, že historie Země a civilizací jí obývajících byla velmi podstatně ovlivněna kataklyzmaty celoplanetárního charakteru (ať už jakéhokoliv původu), zdá se pravděpodobné, že přeživší lidé (případně i jiné bytosti dle našich měřítek inteligentní) prošli regresním vývojem. Stačí si představit, co by s naší civilizací bylo po takové celoplanetární katastrofě, případně si vzpomenout, co o třetí světové válce prohlásil Einstein (že by další války byla vedeny zase oštěpy, luky a šípy). Nedá se ani vyloučit varianta uváděná v nejedné sci-fi, že po celoplanetárním válečném konfliktu s použitím vyspělých vojenských technologií si některé civilizace vědomě „zakázaly“ cestu technologického rozvoje proto, aby se nic podobného nemohlo opakovat. Některé civilizace, které existovaly po mnoho tisíc let, zanikly v minulosti „vyhořením“ a ne násilně. Z jejich pohledu přestal existovat důvod pro pokračování, protože byly na tak vysokém vývojovém stupni, že vývoj v těle už pro ně neměl smysl. Případně neviděly důvod proč se bránit agresi ze strany primitivnějších civilizací. Nedávno přišel jistý britský vědec na základě studie DNA lidí a blízkých živočichů s originální myšlenkou, že lidé se vyvinuli coby kříženci šimpanze a prasete. Tato úvaha vychází z podobnosti DNA člověka a šimpanze a prasete. V některých částech DNA jsme bližší příbuzní prasatům než šimpanzům, kteří jsou nám jinak z lidoopů nejbližší.

Podobnost naší DNA s prasečí může být dána tím, že jsme přišli z jiné hvězdné soustavy (například se mluví o hvězdné soustavě Vegy a tudíž bychom byli Vegané) a celkem logicky si s sebou přivezli i jiné živočišné druhy, než které se vyskytovaly na Zemi. Tento fakt by mohl vysvětlovat vyšší genetickou podobnost s určitými druhy zvířat jako je například prase. Značná část rostlin a živočichů byla na Zemi přivezena některou z civilizací z vesmíru. Je pochopitelné, že noví obyvatelé (pokud měli tu možnost) si přizpůsobovali Zemi k obrazu svému či k obrazu své mateřské planety. Není důvod předpokládat něco jiného, pokud prostředí Země bylo k nové dovezeným formám života přátelské a nové formy života byly kompatibilní se starými. Nedá se vyloučit, že i některá vymírání starých druhů byla zaviněna invazí druhů nových. Vymírání starých druhů také nemuselo být způsobeno pouze katastrofami přírodního původu. Je možné, že původní životní druhy té doby byly uměle vyhubeny buď přímo či přizpůsobováním životních podmínek na Zemi nové civilizaci (nové formě inteligentního života) a jim přineseným formám a způsobu života.

Tyto informace naráží na námitku, že DNA všech životních forem na Zemi jsou si podobné. Na tuto námitku existuje relativně jednoduchá odpověď. Na vše na Zemi působí morfogenetické pole Země a její specifické vibrace, které působí nejen na DNA všech bytostí ale na vše na Zemi se vyskytující sjednocujícím vlivem. DNA je ovlivnitelná vibracemi. Z toho důvodu mohou jednotlivá konkrétní DNA působit, jakože jsou všechny z jednoho původního zdroje. Genetické manipulace na lidech byly prováděny mimozemskými civilizacemi, ale na lidech, kteří prošli regresním vývojem po kataklyzmatech a ne na primitivních předchůdcích člověka, jak je většinou v hypotézách o těchto genetických experimentech (například Sitchin) uváděno. Nejednalo se tudíž o stvoření pozemšťanů – lidských bytostí, (tak, jak tento pojem dnes chápeme), jejichž bychom měli být potomky.

Většina užitečných plodin byla na Zemi přinesena a ne zde vyšlechtěna. O kukuřici to tvrdí již i někteří vědci.

http://liborcermak.blog.idnes.cz/c/391146/Pochazi-kukurice-od-mimozemstanu.html

Země byla vždy přitažlivá pro různé mimozemšťany. Naše galaxie je plná života i bytostí, které jsou dle našich měřítek inteligentní včetně těch, kteří naši inteligenci přesahují i velmi vysoko, a to až tolik, že bychom je ani neřadili mezi lidské bytosti. Proto je velmi nepravděpodobné, že by Sluneční soustava a Země zůstaly nepovšimnuty a nebyly činěny žádné pokusy o její osídlení, ať už pro její momentální neobsazenost žádnou civilizací po některém z kataklyzmat či případně i proti vůli (ale i se souhlasem) dosavadních obyvatel.

Jednotlivé cykly vývoje Země jsou nepochybně ovlivněny i kosmickými cykly. Jedna z hypotéz kosmických cyklů uvádí variantu, že Země spolu se Sluncem při svém oběhu kolem centra galaxie prochází různými vzájemně se lišícími oblastmi kosmického prostoru, které výrazně ovlivňují činnost a aktivitu Slunce, což má opět nepochybně vliv i na život na Zemi. V rámci teorie Elektrického vesmíru (knížku stejného jména doporučuji), která vysvětluje mnoho jevů mnohem více v souladu s pozorováním než teorie gravitačního vesmíru a fůze v centru hvězd, se uvádí, že Slunce při oběhu kolem centra galaxie prochází (zjednodušeně řečeno) různě hustým elektrickým plazmatem, což má podstatný vliv na sluneční aktivitu. Velká rozmanitost života na Zemi je dána bohatou historií Země s mnoha vlivy rozličných bytostí. Přes velká vymírání různých živočišných a rostlinných druhů vždy i po celoplanetárních kataklyzmatech zbylo něco z původních druhů, které byly schopny přežít i obstát v konkurenci nových druhů nové epochy. Genetické manipulace na lidech byly pravděpodobně prováděny mimozemskými civilizacemi, ale na lidech, kteří prošli regresním vývojem po kataklyzmatech a ne na primitivních předchůdcích člověka, jak je většinou v hypotézách o těchto genetických experimentech (například Zecharia Sitchinem) uváděno. Nejednalo se tudíž o stvoření pozemšťanů – lidských bytostí, (tak, jak tento pojem dnes chápeme), jejichž bychom měli být potomky.

Principy funkčnosti homeopatie

12.03.2014

Nejedná se ani v mém případě o první informace tohoto druhu věnující se homeopatii, ale v tomto článku jsem se snažil věnovat této tematice podrobněji.

Jedním z popudů k napsání tohoto článku byla informace na internetu, dle které vědci prokázali, že drahá homeopatika nefungují. Důkaz nefunkčnosti byl proveden počítačovou simulací. „Bohužel“ jsem se nedočetl, jak počítačovou simulací prokazují účinnost jiných léků.

Nejčastější námitkou odpůrců homeopatie je názor, že vzhledem k potenciaci (ředění) není v homeopatickém léku ani jedna molekula látky, která by měla mít na základě principu léčení podobného podobným léčebný účinek.

Při převodu čehokoliv na základní jednotky vždy skončíme u toho nejzákladnějšího a tím je informace. Každý alopatický lék lze také převést na tento základ a předpokládat, že to co léčí je informace. Chemické složení léku je informace. Otázka tedy zní, zda v homeopatickém léku je obsažena podstatná léčebná informace, což oficiální věda odmítá.

Účinnost homeopatie je ze strany oficiální vědy přisuzována pouze placebo efektu. Když pomineme fakt, který je naopak většinou lékařů při kritice homeopatie opomíjen záměrně, tj. že placebo efekt působí nepochybně i u alopatických léků, tak zůstávají ještě dva faktory. Dokonce při procesu schvalování nových léků se nyní stává, že tzv. kontrolní neúčinná látka (placebo) má díky placebo efektu u testovaných jedinců vyšší účinnost než tzv. účinná látka, což toto schvalování farmaceutickým firmám velmi komplikuje.

Prvním faktorem je skutečnost, že homeopatické léky jsou účinné i u zvířat, kde je značně problematické mluvit o placebo efektu. Vzhledem k odporu některých zvířat (například koček) k jakýmkoliv lékům by se dal očekávat spíše nocebo efekt.

Druhým faktorem a dle mého názoru (vzhledem k tomu, že se jedná o lidi) ještě pádnějším argumentem proti tvrzení, že homeopatie funguje jen na základě placebo efektu, je mnohokráte ověřený jev, že homeopatické léky pomohly v případech, kdy alopatické léky nezpůsobily žádné zlepšení zdravotního stavu. Jak vysvětlit fakt, že u alopatických léků placebo efekt nefungoval, zatímco u homeopatických léků ano i u lidí, kteří lékařům bezmezně věřili a případně i dlouhou dobu se (ne)léčili alopatickými léky? Existuje jediné rozumné vysvětlení, a to, že v některých případech prostě homeopatické léky jsou účinnější než alopatické, či případně léčí tam, kde alopatické léky nezabírají vůbec. Při vytváření homeopatického léku jsou specifické vibrace nosiče (například vody) ovlivňovány specifickými vibracemi vložené látky tak, že při protřepávání (potenciaci) voda přejímá tyto specifické vibrace.

Potenciace je právě tou formou přenosu specifických vibrací tak zvané léčivé látky na nosič. Opakovanou potenciací dochází k tomu, že v nosiči již není ani jedna molekula původní vkládané látky, ale nosič (například voda) má specifické vibrace odpovídající vložené látce. Tyto specifické vibrace jsou po požití homeopatika předávány tělu a právě tyto specifické vibrace (pokud je správně zvolena látka a potenciace vzhledem ke stavu „léčeného“) uvádějí tělo do vibračního stavu, který napomáhá k jeho samo-léčebnému procesu. Z těchto důvodů není nutné, aby v homeopatiku byla původní látka a přesto má homeopatikum léčebné účinky.

Základem každého léčebného procesu je předání informace a k té dochází buď přímým předáním léčebné látky tělu, nebo předáním informace ve formě vibrací. Ostatně i podání běžného alopatického léku není rovněž ničím jiným než předáním informace tělu. U homeopatika vlastní informaci předává nosič, který vibruje specifickým způsobem. V podstatě všechny chemické procesy jsou procesy fyzikálními, kdy interagují jednotlivé částice, o kterých ve vědecké obci již panuje shoda, že jsou ve své podstatě vibrací. V současnosti je v této souvislosti nejpopulárnější teorie superstrun. Velmi populárně řečeno (viz Wikipedia), tato teorie předpokládá, že základními stavebními kameny přírody nejsou částice 

s nulovými rozměry, nýbrž jednorozměrné struny

, které vibrují různými způsoby, odpovídajícími různým druhům částic. Z toho plyne, že veškeré fyzikální interakce jsou vzájemná působení specifických vibrací.

Vše lze snáze pochopit za předpokladu, že připustíme možnost, že každá látka má svůj specifický vzorec vibrací a může jej předat jiné látce (nosiči). Myslím, že tento proces již byl i prokázaný, ale nejedná se o objev, který by byl příliš širší veřejnosti zdůrazňován. V takovém případě nevidím důvod, proč pochybovat o vědeckém zdůvodnění funkčnosti homeopatie.

Zvláštností potenciace je zesilování účinků. Je to podobné tomu, jako kdybychom prováděli opakované kopírování nějaké obrazové informace a vždy bychom kopírovali nově vzniklou kopii a tímto procesem by byl obraz na každé další kopii jasnější a ostřejší.

Pravděpodobně je zesilování účinku dosahováno protřepáváním, které by teoreticky nebylo jinak nutné, protože specifické vibrace by byly předávány vzhledem ke kmitání molekul i bez protřepávání. Proto zřejmě nestačí pouhé ředění, ale je nutné důkladné a opakované protřepávání, které zajišťuje zesilování předávaných vibrací a tím i zesílení účinku homeopatické informace. Někteří badatelé (například Viktor Schauberger) tvrdí, že prouděním vody a jejím vířením (například v peřejích) voda případně i jiné kapaliny získávají energii, což by tento předpoklad podporovalo. Požitím každého jídla i každého nápoje je tělo vystaveno specifickým vibracím potravin a tekutin, které mají své kladné či záporné účinky na fyzický i psychický stav člověka. Nelze zcela zobecňovat kladný či záporný vliv konkrétních potravin na všechny lidi. Každý člověk má jedinečné specifické vibrace, a proto na něj mají kladný či záporný vliv jiné vibrace. Potravina, která má na jednoho člověka silně škodlivý vliv může být pro jiného slabě škodlivá či dokonce prospěšná. Kromě toho se prospěšnost či škodlivost jednotlivých látek pro člověka mění v průběhu jeho života či jednotlivých ročních či dokonce denních období. Vše je velmi individuální a je vhodné vnímat intuitivně své momentální stavy a potřeby, a to nejen těla ale i duše.

Tento vliv specifičnosti vibrací (energií) konkrétní potraviny či jídla, které se opět skládají převážně z vody, je opomíjen a potraviny (včetně nápojů) bývají redukovány na jejich chemické složení. Voda je vynikající přijímač a nosič informace. V této oblasti existuje již více důkazů, ale zřejmě nejznámější jsou experimenty, které prováděl Masaru Emoto. Na tomto pojetí je založena i teze o vlivu myšlenek a emocí na náš zdravotní stav. Emoto zastává názor, že naše emoce 

a myšlenky se otiskují do vody, která je pak přenáší do těla. Schopnost vody absorbovat informace a být jejich nosičem je pak logicky pro náš zdravotní stav velmi důležitá vzhledem k tomu, že lidské (i ostatních bytostí, u kterých se homeopatie používá) tělo se skládá z 70% z vody. Možnost vibračního a informačního ovlivnění lidského těla je tak vysoká. Proto účinnost rezonančního působení homeopatického léku na člověka je značná. Otázkou zůstává zvolení optimální látky pro konkrétního člověka v konkrétním období života.

Holistická homeopatie je celostní léčebná metoda. Usiluje o šetrné a trvalé navrácení zdraví organismu, jehož rovnováha byla narušena. Vzhledem k tomu, že se jedná o vibrační působení homeopatické látky, je možné, že lze tímto způsobem ovlivňovat i DNA, čímž dochází k harmonizaci a léčení celé bytosti a nejen jejích konkrétních zdravotních problémů, které mohou být i psychické povahy. Při holistické homeopatii je podstatné, že není léčena nemoc, ale člověk, takže homeopatikum je stanoveno vždy pro jednoho zcela konkrétního člověka s jeho specifickou charakteristikou těla i duše. Proto je logické, že ověřovat účinnost homeopatického léku stejnou metodou jako léku alopatického (tj. podáním účinné látky části účastníků testu a placebo druhé části) je už z principu absurdní a vyvozovat neúčinnost homeopatie z výsledků takovýchto testů je buď následkem nechápání principů homeopatie, nebo úmyslnou desinformací.

Zajímavá je metoda, kdy se jako homeopatikum používá urina. Dle mého názoru to má několik výhod. Nezanedbatelnou předností této metody je to, že je eliminován přirozený a pochopitelný odpor k přímému pití uriny, protože po potenciaci se z hlediska zrakového, čichového a chuťového pije čistá voda, což by nemělo nikomu činit problém. Další neméně podstatnou výhodou je nezávislost léčebného procesu na dalším subjektu, například homeopatovi. I když pomineme ne zcela zanedbatelnou stránku finanční, tak důležitým faktorem je přesnost určení vhodné látky.

Kvalitní homeopat je obdařen potřebnou dávkou vědění, zkušeností, ale i nezbytné intuice. Přesto se v konkrétním případě nemusí vždy podařit určení nejvhodnější homeopatické látky, a to z více důvodů. V případě uriny coby homeopatika toto nebezpečí nehrozí, protože v souladu s principem léčení podobného podobným je v urině obsažena přesná informace o stavu těla (ale i duše). Vzhledem k tomu je vysoký předpoklad účinnosti takovéhoto homeopatika a otázkou (i když ne zcela zanedbatelnou) zůstává jen stanovení úrovně potenciace.

Odpůrci homeopatie tvrdí, že výhodou homeopatických léků na rozdíl od jiných alternativních metod léčení je to, že nemá a dle nich ani teoreticky nemůže mít žádné účinky, tudíž ani škodlivé. Toto tvrzení je nepřesné a nevhodný homeopatický lék může mít nežádoucí účinky. Proto je důležité vždy postupovat opatrně, pokud je to jen trochu možné, poradit se s odborníkem a při vlastním homeopatickém léčení minimálně začínat se slabou potenciací. 

Některá aspekty inkarnací a kosmické hry

04.06.2014

Pro komplexnější poznání skutečnosti je důležité si uvědomit, že máme výrazně omezenou schopnost chápat složité obrazy z vyšších úrovní poznání (pokud nejsme ve stavu rozšířeného vědomí). Často se stává, že obrazy a informace, které obdržíme z vyšších úrovní poznání, se nám zdají jako vzájemně nekompatibilní či dokonce si odporující.

Do určité míry se to dá pochopit na podobenství s konstrukčními výkresy nějakého výrobku. Pokud se laik podívá na dva výkresy ve 2D jednoho a téhož samého výrobku, zpravidla nebude chápat, že se jedná o výkresy jednoho výrobku, lišící se pouze úhlem pohledu. Dokonce může mít tendenci tvrdit, že buď je správný (pravdivý) výkres č. 1 nebo č. 2, protože si odporují. Naproti tomu strojař bude schopen rozeznat, že se jedná v obou případech o popis stejného třírozměrného objektu, a pokud má trochu rozvinutou prostorovou představu, tak bude schopen si ten objekt i představit.

Obdobně je potřeba přistupovat i k poznání Teoversa a k jeho popisům z různých úhlů pohledu či případně i z různých úrovní poznání. V nemálo případech se stává, že jeho popisy (většinou pomocí modelů) se nám zdají z pohledu našich znalostí a schopností jako vzájemně si odporující se zdánlivě logickým závěrem, že pravdivý může být popis pouze jeden.

Tím, co jsem napsal v tomto odstavci, nechci v žádném případě předjímat, že následně uvedené popisy jsou pravdivé, ale jen a pouze to, že nutně nemusí být nepravdivé jen z toho důvodu, že si vzájemně odporují. Kdy činí člověk rozhodnutí a na jaké úrovni? Ve filmu Matrix postava, která je nazývána vědma říká: „Rozhodli jsme se dávno a jsme tu proto, abychom pochopili.“

Pochopení je pravděpodobně nutno provést v rámci inkarnace, protože se jedná o pochopení formou prožité emoce. Po stránce formální logiky rozhodnutí většinou chápeme již před inkarnací. Jako příklad je možno uvést emoční pochopení toho, jak jsme se v některých inkarnacích chovali k jiným bytostem a působili jim utrpení. Jedná se o pochopení toho, abychom nečinili jiným to, co nechceme, aby bylo činěno nám. Nepochybně je velký rozdíl mezi vnímáním utrpení druhých bytostí a jeho prožitím na vlastní kůži. Základní rozdíl je právě v emočním vnímání tohoto utrpení. Stále je potřeba si uvědomovat, že toto chápání a poučení je pouze z jedné z nižších úrovní poznání.

Existuje něco, co bychom mohli označit jako neplnohodnotné bytosti a pouze jako programy v rámci kosmické hry a a jaký je rozdíl proti plnohodnotným bytostem? Tyto programy jsou kvazi bytosti a liší se zejména tím, že nemají svobodnou vůli. Mohou jednat pouze v rámci algoritmů daných programem jejich tvůrce. Existují i kvazi bytosti, které jsou programy stvořené člověkem jako například různé egregory, či umělé astrální bytosti většinou stvořené s použitím magie. I v tomto případě je vhodné podobenství s počítačovou hrou. V počítačové hře jsou avataři, kteří jsou oživováni v rámci možností a programu dané hry svobodnou vůlí. Kromě avatarů jsou však další bytosti a ostatní kulisy včetně kompletního pozadí pouze programy, který nemají svobodnou vůli a jednají či zobrazují se pouze v souladu s algoritmy jejich programů.

Z tohoto podobenství se dá vyvodit i hypotéza, že stvořitel vesmíru stvořil vesmír, který může obsahovat avatary a programy. Lze přepokládat, že na počátku vesmíru po jeho stvoření se všichni avataři chovají pouze jako programy a ve vesmíru probíhají děje pouze na základě vložených programů. Postupně přicházejí do vesmíru (kosmické hry) hráči (duše) například formou inkarnace a ke své účasti ve hře používají jednotlivé avatary s tím, že jim dají v rámci daného programu vlastnosti, které chtějí či potřebují ke své seberealizaci, což může být vývoj, poznání či jen hra. Také v rámci možností daných hrou a jejich úrovní uplatňují svojí svobodnou vůli, čímž dochází k rozvoji i dané kosmické hry. Nutno však mít stále na zřeteli, že vše je jen hra vědomí, že neexistuje nic jako hardware. V tom je zřetelný rozdíl oproti filmovému Matrixu, ale jinak je podobenství v tomto filmu se skutečností (naší 3D virtuální realitou velmi silné. Také ve filmu jsou „skutečné“ bytosti s relativní svobodnu vůli a programy bez svobodné vůle.

Tak jak hlavní tvůrce či hlavní programátor počítačové hry, tak i stvořitel sleduje děj jím stvořené hry (vesmíru). Případně, pokud se hra nevyvíjí dle jeho představy, provádí v programu změny. Může se dokonce vlastní hry účastnit, ale pokud si vybere určitou postavu – avatara, jeho možnosti jsou omezeny možnostmi avatara a sám je nemůže překročit. Nic mu však nebrání stvořit si avatara, který svými schopnostmi i třeba výrazně převyšuje schopnosti běžných avatarů.

Pokud vesmír trvá dostatečně dlouho (obdobně jako počítačová on line hra), jsou všichni či většina avatarů obsazena hráči (dušemi) a ubývá postav (programů) bez vlastní svobodné vůle. Hra se tím stává spletitější a zajímavější. Ve hře zvané vesmír však jsou avatary nejen lidé, ale i rostliny, živočichové a tak zvaně neživé předměty.

Některé bytosti i lidské se často chovají tak předvídatelně a jednoduše, že je obtížné je odlišit od pouhého programu. Čím nižší „úroveň“ (vývojový stupeň) duše, tím je i předpoklad nižší míry svobodné vůle.

Bez poznání je obtížné mít svobodnou vůli. Jestliže v konkrétním případě dotyčný jedinec zná jedinou možnost svého chování vzhledem ke svému omezenému poznání, nelze předpokládat, že by se mohl chovat jinak, než v souladu s touto z jeho pohledu jedinou možností. Lze to vidět i na bytostech, jako jsou zvířata, rostliny, ale i tak zvaně neživé předměty, jejichž svobodná vůle je omezená úrovní inkarnované duše.

Lze předpokládat, že v rámci kosmické hry po stvoření vesmíru zpočátku jednotliví avataři (všech úrovní – od tzv. neživé předmět, přes bytosti typu rostlina zvíře, člověk až po bytosti typu Gaia apod.) fungují pouze jako programy a nejsou zprvu příliš obsazeni hráči, protože mnohé „světy“ nejsou ještě příliš známy a existuje tudíž mezi dušemi malý zájem o inkarnaci. S postupem času se světy zabydlují dušemi různých úrovní a tím i různých forem života.

Situace v současné době na Zemi naznačuje, že Země je již v našem vesmíru „populární“, a proto stoupá i počet zájemců o inkarnace a tím i počet obyvatel, což ovlivňují i velmi zajímavé děje a události odehrávající se na planetě Zemi. Střetává se zde mnoho různých forem, což je předpokladem pro rozmanitost jevů, které přitahují pozornost mnoha různých forem vědomí. Pokud se dostaneme hodně daleko mimo rámec běžně přijímaných názorů, tak jsou i náznaky toho, že v takzvaně zaběhlých vesmírech či galaxiích se pohybují „náhončí“, kteří se snaží získat duše do nových ještě málo zabydlených realit, vesmírů či galaxií. Nakonec i v této úvaze je jedním z podnětů situace kolem počítačových on line her. Mnoho lidí má problém s názorem, že si volíme své životy sami a dobrovolně. Připadá jim neuvěřitelné, že by si někdo dobrovolně zvolil život plný utrpení, případně život masových vrahů apod. Klasickou ukázku na dané téma jsou diskuze kolem duší, které se inkarnovaly do lidí typu Hitlera. Je někdy velmi těžké posuzovat historickou úlohu lidí, kteří „psali dějiny“. Stačí se zamyslet nad otázkou, zda převažovalo v jejich činech dobro nebo zlo. V tom případě vzniká ihned první problém. Kdo bude posuzovat, co je zlo a co je dobro. Dalším problémem bude posuzování bez dostatečné znalosti informací. Existují paralelní minulosti, přítomnosti a budoucnosti. Náš pohyb časoprostorem našeho vesmíru se dá popsat jako přenos koncentrace vědomí z určitého bodu časoprostoru do jiného bodu časoprostoru. Vždy, když se rozhodujeme (jako duše - vědomí), koncentrujeme naši pozornost na určitou verzi přítomnosti, volíme si tím i určité konkrétní potencionální budoucnosti, které mohou vyplývat ze zvolené přítomnosti. Při dalším rozhodování volíme některou z nyní možných budoucností, která se tím stává přítomností.

Mohou však existovat alternativní reality, kde je realizována jiná než „naše“ přítomnost, ale my je nevnímáme, protože naše pozornost je koncentrována na tu jedinou naši přítomnost. Dva základní body naší životní cesty jsou narození a smrt. Tyto dva základní body jsou dle mnoha názorů a teorií pevně dány. Naše cesta životem je cestou od bodu narození do bodu smrti, přičemž se dá říct, že smrt je atraktorem našeho života. Bod narození a smrti je pevně dán v matici alternativních minulostí, přítomností a budoucností, a tak ani počet variant našich cest není nekonečný a velmi často ani není příliš velký. Život mnoha lidí na Zemi je velmi jednoduchý a ani nepřipouští mnoho variant.

Následující obrázek je modelem takové matice alternativních minulostí, přítomností a budoucností, kde v každém bodě máme několik variant směru naší cesty. Vstup do „bludiště“ možností je na spodním rohu a tento bod je možno označit jako narození (případně početí) a výstup je na horním rohu a tento bod je možno označit jako smrt. Z modelu na obrázku vyplývá, že počet možných cest životem je omezený. Upozorňuji, že jedná o podobenství a nelze brát doslova. Vědomí při své „cestě životem“ jakoby klouže po stále existujících alternativních minulostech, přítomnostech a budoucnostech a na každé křižovatce svým rozhodnutím přenáší koncentraci pozornosti na vybranou cestu. Tento model nelze chápat striktně geometricky, takže nejkratší cesta od narození k smrti neznamená nejkratší život a obráceně nejdelší cesta neznamená nejdelší život. Dá se říct, že to bude spíše opačně, ale je to zcela individuální.

Jako již mnohokrát upozorňuji, že se jedná o pohled z určité úrovně poznání a při pohledu z jiných úrovní poznání se obraz cesty životem může jevit zcela odlišně a případně i ve zdánlivém rozporu s výše uvedeným obrazem.

Detailnější pohled na některé aspekty Teoversa (1+2)

10.07.2014 a 26.7.2014

Dle mého názoru není v současné situaci hlavním smyslem obdobných textů přinést nějakou zcela komplexní a ucelenou teorii všeho, ale spíše nabourávat množství zažitých dogmat v duchu téměř univerzální „pravdy“, že všechno je jinak. Klasickým příkladem jsou pojetí času, evoluce a její místo v dějinách Země a dějiny vůbec, existence hmotného světa apod.

Například, pokud připustíme, že neexistuje lineární čas, tak nemůže existovat ani evoluce ani entropie, když vše se děje současně. Teoversum se nerozvíjí, ale jen mění. Nemůže obsahovat více informací někdy v budoucnosti, protože obsahuje minulost, přítomnost i budoucnost.

Z tohoto zorného úhlu doporučuji vnímat následující text a jednotlivé hypotézy zejména jako náměty k zamyšlení, k doplnění některých kamínků do vlastní mozaiky poznání každého čtenáře.

Tento článek je do určité míry soubor různých informací, které jsem v průběhu delší doby obdržel, ale které nebyly tak rozsáhlé, aby byly nosné pro celý článek. Proto článek „trpí“ určitou nesourodostí informací.

Existují tři základní koncepce podstaty světa

1. Základní je hmota a vědomí je projev hmoty

2. Existují hmota a vědomí relativně nezávisle na sobě

3. Vše je vědomí – virtuální realita

Stále více filozofů a vědců se s vývojem poznání přiklání k variantě 3., která byla preferována i mnoha mudrci již v dobách dávných a hodně dávných. Tato varianta umožňuje na rozdíl od prvních dvou variant uspokojivě vysvětlit veškerá naše pozorování a poznání, která se na bázi čistě materialistické vědy a současného paradigma vysvětlit nedaří a v podstatě asi ani nedá, aniž by konstrukce nebyly příšerně krkolomné, což se vědcům celkem často stává.

Co je sjednocující pro materialisty i idealisty, jestliže jedni mají za základní kámen hmotu a druzí vědomí? Co je pro obě skupiny filozofů sjednocující jako základní dále již neredukovatelná entita. Není to ani atom, či kvark ani vibrace vědomí či jiný pojem z duchovních věd. Je to informace. Jeden bit je nejzákladnější, dále již neredukovatelná činitel. Jednička a nula, či spíše plus a mínus, jin a jang, ty jsou základem všech základů.

Teoversum je možné si přestavit i jako neuvěřitelně velkou síť relativně autonomních vědomí. V této síti dochází k neustálému pohybu informací všemi směry v podstatě v přítomném čase. Nekonečný počet nekonečných vesmírů a realit v rámci jednoho nekonečného Teoversa. Je lepší se o tuto představu nepokoušet. Údajně se již několik lidí z těchto pokusů zbláznilo, což docela chápu. Ještě ke všemu, když vše má fungovat jako jeden vzájemně provázaný a interagující celek. Nekonečná tvorba nekonečných vesmírů a realit v rámci jednoho Supervědomí. Nekonečné Teoversum, kde ale vše se vším souvisí.

Smyslem stvoření (kosmické hry) je realizovat všechny možné varianty existence, k čemuž slouží paralelní reality a paralelní vesmíry. Lze si představit i reality, kde neexistují vizuální vjemy v žádné podobě a bytosti je obývající vnímají jinými smysly (i těmi, které my neznáme) nebo i mimosmyslově, ale bez vizuálních vjemů.

Jeden ze základních principů Teoversa je princip polarity. V rámci tohoto principu lze jednu část (polovinu) určitého systému označit jako temno a druhou část jako světlo (nebo jin a jang, či plus a mínus). Která část je temno a která světlo je vždy věc subjektivního názoru. Každý systém má vždy tendenci směřovat k harmonii, k vyrovnanému stavu temna a světla. Lze si představit, že existuje jakýsi pomyslný bod, který je středem, zajišťujícím harmonii systému. Kolem tohoto bodu osciluje bod, který je v každém daném okamžiku pomyslnou hranicí mezi temnem a světlem. Představíme-li si temno a světlo pohybující se na vodorovné ose, kde například temno je vlevo a světlo vpravo, tak lze předpokládat, že u systémů s vyšší frekvenci vibrací je tento středový bod více vpravo oproti systémům s nižší frekvencí vibrací. Vzhledem k tomu, že všemi směry je nekonečno, tak je tento středový bod u každého systému vždy uprostřed bez ohledu na výši frekvence vibrací. Systémem v tomto smyslu může být bytost, společnost, Gaia, galaxie, vesmír.

V poslední době již je přijímána hypotéza o existenci paralelních realit existujících jaksi souběžně s realitou naší s tím, že tyto paralelní reality jsou podobné té naší. Smyslem je realizace všech variant dějů a událostí. Proto je otázkou, zda pokud by se nám podařilo dostat se do reality paralelní k té naší a tam „opravit negativní vývoj“ určité události či situace, je možné, že by to mohlo mít za následek změnu „pozitivního vývoje“ v realitě naší.

Hypotetický konec světa (Univerza – kosmické hry) si můžeme představit jako zhroucení systému přehlcením informacemi. S vysokou pravděpodobností by se jednalo spíše o některou z jeho částí (například konkrétní vesmír). Signalizací blížícího se zhroucení systému mohou být tak zvané chyby matrixu. Může se jednat o přetížení či zhroucení místní částí systému – lokální sítě vzhledem k ohromnému nárůstu kvantity informací obíhajících na síti.

Chyby v matrixu jsou pozorovatelné i v běžném životě, ale naše vědomí je neregistruje, protože obrazy (nejen vizuální vjemy) narušené těmito poruchami matrixu převádí na nám známé vzory. Je možné, že dyslektici jsou ti, kteří vnímají skutečné obrazy, a jejich anomálie vůči běžným lidem spočívá v tom, že jim nefunguje automatické převádění vnímaných obrazů na nám známé vzory. Naše vědomí pracují tak, že dokreslují vnímané obrazy dle námi očekávaných vzorů, což bylo prokázáno při používání zkreslujících brýlí, kdy lidé po několikadenním používání těchto brýlí s nimi viděli normálně a naopak bez nich viděli zkresleně. Po zhroucení a zamrznutí systému přichází neskutečně dlouhá doba absolutního klidu, doslova ničeho. Je to něco jako reset počítače. Tuto dobu nelze kvantifikovat, protože není nic, co by ji měřilo, není žádný pohyb, není žádný čas. Jedná se o stav, který lze připodobnit stavu, jakým fyzikové popisují singularitu černé díry. „Pak“ se vše rozbíhá z nuly nanovo až k dalšímu zahlcení systému informacemi a tento cyklus se stále opakuje do nekonečna.

Z jednoho zorného úhlu a úrovně poznání jsou vícedimenzionální bytosti základním stavebním kamenem Teoversa. Vícedimenzionální bytost si lze představit jako matrjošku skládající se z mnoha vrstev a každá vrstva se skládá z mnoha korálků. Jednotlivé korálky se lze představit jako jednotlivé formy bytí (například inkarnace). Jednu vrstvu matrjošky si lze představit například jako všechny inkarnace v rámci jednoho vesmíru. Vícedimenzionální bytost má vědomí celého komplexu, takže může svoji pozornost koncentrovat v jednom okamžiku na výjev z jednoho konkrétního života, v dalším pozorovat shluk galaxií a pak vnímat sebe jako bytost.

V rámci tohoto modelu je jasně vidět, jak otázka karmy (vývoje bytosti) má svůj význam pouze z určité úrovně. Na matrjošce je „prostorově vidět“, jak osoba v určitém cyklu životů prochází vývojem. Když se však koncentrace vědomí přenese o několik úrovní výše do vědomí matrjoška, toto pojetí vývoje již mizí, protože vše je vidět již jako existující, i když stále ve stavu stváření a proměny.

Je úžasné sledovat, jak se ty jednotlivé vrstvy Matrjošky, ty nekonečně složité mnoha-dimenzionální světy do sebe zasouvají.

Z jiného úhlu pohledu je možné si představit vícedimenzionální bytost jako takové specifické „kruhové stromořadí života“. Jednotlivé stromy lze vnímat jako skupinové inkarnace a jednotlivé větve jako jednotlivé inkarnace včetně jejich vývojových stádií (červená až fialová barva).

Vědomí, nadvědomí, podvědomí, nemá žádná měřítka. Tam se prostě všechno jeví v jednotkách, které jsou absolutní a absolutně relativní, ke všemu ostatnímu, protože tam nejsou žádná jiná měřítka.

Proto to, co se může jevit v určitém okamžiku jako makroskopické hledisko, může být a v podstatě i je zároveň mikroskopickým hlediskem. Rozdíl je v tom, že zde je to možno vidět opticky, jak se to proměňuje a člověk má schopnost bleskového přenosu ohniska vědomí z makroskopického do mikroskopického, které je zároveň makroskopickým pro jiné mikroskopické a tak je to nekonečně oběma směry. Je možno vidět mnoho Galaxií a jejich uspořádání a ve zlomku vteřiny být nepatrným atomem jednoho z mnoha Vesmírů.

Vše je relativní. Jakýkoliv rozměr objektu či subjektu má smysl pouze ve vztahu k jinému subjektu. Jeden atom našeho těla může být celým vesmírem plným bytostí.

Je to jen otázka měřítka, tedy toho, s čím se poměřujeme. To platí i pro náš život, důležité je to, jaká si nastavíme měřítka, tedy to, s čím se poměřujeme, jaká si stanovíme kriteria hodnocení a jaké jsou hodnoty těchto kritérií, s kterými se chceme poměřovat.

Pro chápání relativity je možno si představit své tělo složené z atomů, z nichž každý je zároveň hvězdným systémem, který obývají miliardy bytostí, a přitom jsme zase součástí hvězdného systému. V které části nekonečného řetězce se nacházíme? Nacházíme se uprostřed, protože nekonečno je oběma směry stejně daleko.

K dvěma protichůdným stanoviskům nebo elementům lze přistupovat dvojím způsobem. Za prvé jako k nesmiřitelnému konfliktu dvou principů a za druhé jako k harmonickému vyvažování protikladných principů a jejich spojení v harmonický celek.

Čas, tak jak si ho běžně představujeme jako lineární a na našem vědomí nezávislý, neexistuje. Čas nemůže existovat nezávisle na vědomí pozorovatele. Vše je jen vědomí, takže nemůže nic existovat nezávisle na vědomí.

Vše se odehrává současně. Minulost, přítomnost i budoucnost se odehrává najednou. Pouze náš nedokonalý způsob vnímání je schopen pozorovat události pouze postupně.

Zároveň je důležité připustit, že neexistuje pouze jedna varianta minulosti, přítomnosti a budoucnosti. Existuje mnoho variant, které jsou neustále tvořeny současně. To, co vnímáme jako naši minulost či přítomnost je ta varianta, na kterou koncentrujeme svoji pozornost.

Přítomnost vnímáme pouze jako jednu variantu, protože naše nedokonalé vědomí je koncentrováno na jednu variantu přítomnosti. Ve stavu velmi rozšířeného vědomí je možno vnímat současně i několik variant přítomnosti, či dokonce vnímat žití několika životů současně ve stejný okamžik. Zrovna tak si „pamatujeme“ z variantních současně tvořených minulostí pouze tu minulost, která vedla k té přítomnosti, kterou naše vědomí momentálně vnímá, na níž je soustředěna jeho koncentrace.

Frekvence vibrací vědomí udává naši schopnost vnímání času. Vědomí s vysokou frekvencí vibrací je schopno vnímat i pro nás velmi pomalé pohyby např. pohyb hvězd, galaxií a i rovněž velmi rychlé jako je pohyb atomů.

Země, Slunce, Galaxie má své vědomí, je bytostí svého druhu a má svého stvořitele. Vzhledem ke fraktálnímu uspořádání Teoverza lze předpokládat, že i náš Vesmír je bytost svého druhu a má také svého Stvořitele.

Každý z nás máme svého ochránce (strážného anděla, spolubojovníka) ze sfér vyšších než je 3D realita. Tento náš ochránce má svého protihráče rovněž na své vyšší úrovni. Takto to jde stále v hierarchii nekonečně nahoru. Každý pohyb, vývoj, prostě vše co se děje, je střetávání dvou protichůdných sil, jehož výsledkem je směřování k harmonii. Při dosažení harmonie ustává jakýkoliv pohyb, jakékoliv myšlení i vědomí sama sebe. Zůstává pouze absolutno. Je nutná určitá disharmonie, aby si vědomí mohlo uvědomit sebe sama. Věčné snahy o dosažení harmonie jsou příčinou veškerého pohybu, ale paradoxně dosažením harmonie veškerý pohyb ustává. Pohybem v tomto smyslu je míněno jakékoliv dění.

Proto jsou dle mého názoru nelogické koncepce jakéhosi božího dobra a zla, koncepce odpadnutí od boha případně návratu k bohu. Jediné odpadnutí od boha (zdroje, absolutna) je naše disharmonie a tím uvědomění si sebe sama. Když si neuvědomuji sám sebe, tak neexistuji, určitá forma disharmonie je podstatou všeho stváření.

To neznamená, že neexistuje dobro nebo zlo. Ale neexistuje nic, co by se dalo označit jako boží dobro nebo zlo. Dobro a zlo jsou pouze hodnocení toho, kdo toto hodnocení provádí, ať ho provádí z pohledu sebevyšších principů.

Zjednodušeně a velmi obecně (ale zároveň i velmi problematicky) by se dalo zlo definovat jako to, co způsobuje utrpení (což může být i nečinnost) nějaké bytosti či bytostem a dobro, jako to, co bytostem přináší radost a štěstí. Ale stále a vždy to bude relativní a bude záležet na hodnocení toho, kdo koná nebo působí (případně nekoná) a toho na koho je působeno.

Hranice mezi jednotlivými kategoriemi jako jsou například nerosty, rostliny a zvířata jsou z pohledu jejich vědomí daleko méně zřetelné, než si představujeme.

Tak jak existují množiny a podmnožiny, které jsou součástí těchto množin a zároveň existují i určité vzájemné průniky těchto množin a podmnožin, tak existují i egregory a subegregory a jejich vzájemné průniky.

Z tohoto pohledu jsou některé egregory (které se nám jeví jako nezávislé) víceméně subegregory, které jsou součástí větších celků – egregorů. V podstatě by se na tuto hypotézu dala aplikovat i teorie o „Fraktálním uspořádání Teoversa“. Z toho by plynulo, že v určitém hierarchickém uspořádání jsou všechny egregory zároveň subegregory vyšších egregorů ale i egregory - vyšší celky pro „podřízené“ subegregory.

K pochopení následující teze opět použiji analogii s počítačovou hrou. Stvořitel našeho Vesmíru stvořil planety a bytosti na těchto planetách (bytosti v nejširším slova smyslu, tj. i tzv. neživé věci, rostliny a zvířata) jak postavy hry ve formě programů. Tyto bytosti se zpočátku chovaly v podstatě automaticky, dle algoritmu programu, zcela bez svobodné vůle. Je to podobné jako v počítačové hře, kde mnoho postav jsou pouze programy. Teprve posléze se „do nich“ inkarnovaly duše (vědomí), které oživily tyto (v terminologii počítačových her) avatary, čímž se tyto bytosti staly bytostmi s vlastní svobodnou vůlí. Svobodnou vůlí v takovém rozsahu, jaký je předpokládán pro danou bytost (avatara) v rámci podmínek konkrétní hry.

Tato informace se dostává k širšímu okruhu lidí, takže začínají chápat, kým skutečně jsou a uvědomují si rozsah vlastní svobodné vůle a zároveň se tím zvyšuje jejich frekvence vibrací. Tito probuzení lidé pak mají tendenci pokračovat ve svém vývoji i ovlivňování vývoje ostatních lidí a Země směrem k transformaci. Je nutné rozlišovat svobodnou vůli bytosti v rámci inkarnace a svobodnou vůli duše (vědomí), včetně svobody výběru bytosti avatara, do které se chtějí inkarnovat. Podle principu entropie, nejvyšší míra uspořádanosti byla před velkým třeskem v tak zvané singularitě, o které však nevíme vlastně vůbec nic, a proto o ní můžeme říkat cokoliv. Ihned po velkém třesku se v souladu s teoriemi kosmologů entropie začala zvyšovat. Zvláštní je, že se přesto potom začaly jednoduché částice skládat v atomy, molekuly, vznikl život a dokonce inteligentní život, přestože se dle tvrzení vědců míra uspořádanosti systému stále snižuje. To je rozpor s principem entropie, jejíž zvyšování dle fyziků udává směr času. Tento rozpor je dán tím, že v současném vědeckém paradigmatu chybí zásadní tvůrčí role Vědomí, kterému v rámci naší přirozené potřeby personifikace dáváme názvy jako Stvořitel či stvořitelé.

Stvořitel našeho vesmíru nechává probíhat evoluční vývoj lidí i dalších bytostí jako například reptiloidů tak, aby se evolučním vývojem dosáhlo nejvyšší úrovně daného typu bytostí. Zároveň je to však i pro Stvořitele experiment, kterým se baví.

Když pozorujeme tvorbu současných tvůrců (umělců), tak je možno vysledovat jeden zásadní trend. Pomineme-li tvorbu, jejímž základním cílem je co nejvyšší míra zisku, tak mnozí současní tvůrci se nesnaží ani tak vytvořit něco krásného, ale hlavně něco nového, originálního. S přihlédnutím k principu fraktálního uspořádání Teoversa, podpořeného často přijímanou tezí, že Stvořitel nás stvořil k obrazu svému, tak lze předpokládat, že obdobně, byť na daleko vyšší úrovni, „uvažuje“ i Stvořitel našeho vesmíru a jeho programátoři a hlavním záměrem je rozmanitost tvorby.

Obdobné je to i se stvořitelem našeho vesmíru a jeho programátory. Proto taková rozmanitost bytostí všech druhů, forem, tvarů a vědomí. Země je pravděpodobně dokonce ještě určitou specifickou vesmírnou laboratoří vynikající rozmanitostí bytostí jí obývajících v současnosti i minulosti. Absurdnost některých forem života na Zemi je dokladem o hravosti jejich tvůrců. Zajímavá je i rozmanitost všech forem toho, čemu říkáme člověk.

Je možné, že právě toto je důvodem, proč je rozličnost forem života v našem vesmíru tak široká včetně bytostí úrovně člověk a vyšší. Zdá se pravděpodobné, že Země svoji rozličností životních forem zaujímá jedno z předních míst, minimálně v naší galaxii a je specifickou laboratoří pro jejich tvorbu. Je mnoho bytostí v živočišné a rostlinné říši, u kterých tvar, životní funkce a účel, je opravdu hodně těžké zdůvodňovat evoluční výhodností. Zdá se, že se to týká i bytostí, které lze ještě zahrnout (popřípadě je tam věda zařazuje) pod pojmem člověk.

V této souvislosti je zajímavý pohled na otázku hlavního smyslu života člověka. Vyjdeme-li z teze, že Stvořitel stvořil člověka k obrazu svému, tak se zdá, že logický závěr je ten, že hlavním smyslem života člověka je tvořit. Stvořitel našeho vesmíru stvořil náš vesmír celý kompletní včetně celého času, tj. jeho počátek, průběh a konec. Lze si to představit jako povrch zeměkoule, kde jeden pól představuje počátek vesmíru a druhý pól jeho konec a jednotlivé poledníky jsou různé možné cesty od počátku do konce. Rovněž si to lze představit tak, jako když programátor tvoří počítačovou hru. Také celý program obsahuje počátek hry i její konec. Nejen počátek a nějaké vstupní podmínky.

Otázkou zůstává, co všechno je součástí takového jednoho vesmíru stvořeného jedním stvořitelem. Jsou jeho součástí i jiné alternativní vesmíry, či dokonce jiné alternativní reality (jiné dimenze), či jsou již součástí tvůrčího díla jiného stvořitele?

Stvořitel nemusí stvořit cyklické vesmíry s opakujícími se velkými třesky a velkými krachy. Může stvořit jen jeden, jako program (jako počítačovou hru), který po jeho „skončení“ spouští znovu, ale s novými hráči – novými dušemi, novými relativně autonomními jednotkami vědomí. Takto se to může opakovat stále, než to vyčerpá stvořitelovu tvůrčí představivost, než ho to „přestane bavit“, než se realizuje dostatečné či konečné množství variant, než mu vesmír poskytne dostatečné množství informací. Je obtížné, ne-li nemožné vytvářet si představu o záměrech tak vysoké bytosti jako je stvořitel vesmíru. Kromě toho je mnoho stvořitelů a každý může mít odlišný záměr, což se mi zdá dokonce pravděpodobné.

Také může existovat varianta, že se nejedná o cyklický vesmír, ale pouze o jeden jediný vesmír, který se stále proměňuje a součástí těchto proměn jsou i noví hráči, nové duše, které se zapojují do této kosmické hry.

Lze si to představit tak, že pokud přijmeme model tohoto vesmíru konečného v čase v podobě zeměkoule, kde například severní pól je velký třesk a jižní pól je velký krach, tak čas ubíhá od severního pólu k jižnímu. Jednotlivé poledníky spojující severní a jižní pól stále vibrují a tyto vibrace jsou ty změny (děj), přičemž všechny se vzájemně ovlivňují a na sebe působí. Každý pohyb vyvolává reakci sousedních „bodů“. Dochází tak k neustálým změnám (vlivem hráčů – duší) a vzájemnému ovlivňování v celkově „stabilním“ časoprostoru vesmíru.

Vše se děje současně v přítomném čase – minulost, přítomnost i budoucnost. Celý poledník existuje současně, ale v každém svém bodě, který můžeme pro subjektivního pozorovatele označit jako přítomnost, se mění. Každý bod přítomnosti je v neustálém pohybu. Základní konstrukce je stále stejná, ale vše ostatní je v pohybu, v procesu změny. Obdobně jako u počítačové hry, kde program je stále stejný, ale dochází k neustálému pohybu děje.

Na této časoprostorové ploše vesmíru v podobě modelu zeměkoule je každý bod středem času i prostoru vesmíru. V přeneseném slova smyslu je každá bytost v daném bodě času a prostoru středem vesmíru.

Všechny body na časoprostorové ploše vesmíru jsou body přítomnosti. Minulost či budoucnost se jako takové jeví pouze z jiného bodu přítomnosti. Vesmír nikdy nevznikl a nikdy neskončí, protože vše je pouze přítomnost, vše existuje stále. Teď existuje i minulost i přítomnost vesmíru a vždy bude.

Planeta Země je něco jako kosmická laboratoř, kde se provádějí experimenty s genomy bytostí a dle výsledků experimentu se uvažuje o postupu a tvorbě na jiných planetách či dokonce na jiných úrovních reality. To, že projekt Země je koncipován jako laboratoř, může být jedním z důvodů, proč v současné době mimozemské ani nadpozemské síly do vývoje zatím nezasahují nebo zasahují jen minimálně a defenzivním způsobem. Možná se jedná o experiment, zda „slušnost“ má v podmínkách Země „sama“ šanci zvítězit nad „neslušností“.

Fraktální uspořádání časoprostoru a astrologie

23.8.2014

Časoprostor je uspořádán fraktálně (pojem fraktálu je velmi dobře vysvětlen v knize "Chaos" Jamese Gleicka, pro názornost viz obr. č. 1 - 2D fraktál, č. 2 – 3D fraktál) a má tudíž uspořádanou nenáhodnou strukturu. Toto fraktální uspořádání lze soudobými vědeckými metodami prokázat a dle mého názoru to z teorií popsaných v uvedené knize více méně vyplývá.

Obr. 1 - 2D fraktál

Obr. 2 - 3D fraktál

Ostatně fraktální uspořádání prostoru (hmoty) je běžně vnímáno jako téměř samozřejmé.

Podobnost modelu atomu nebo molekuly s modelem slunečních soustav, galaxií, supergalaxií je dostatečně známá.

I ve výše uvedené knize je jako příklad uváděno např. fraktální uspořádání tvarů země jako je pobřeží, tj. hmoty (prostoru). Toto fraktální uspořádání však zatím není běžně v myšlenkových konstrukcích používáno i pro časoprostor a tím i pro historii konkrétního člověka, národa, určité kultury, civilizace nebo lidstva, ale i pro vývoj Země, Sluneční soustavy, Galaxie a Vesmíru. Z teorie fraktálního uspořádání časoprostoru vyplývá, že každý bod časoprostoru lze vyjádřit nejen kvantitativním popisem pomocí časových a prostorových souřadnic, ale má i svoje kvalitativní vyjádření, které je odlišné od jiných bodů časoprostoru. Zároveň však vzhledem k fraktálovému uspořádání všech bodů časoprostoru, jsou jednotlivé body časoprostoru, které mají stejnou nebo obdobnou kvalitu. Protože se jedná o čtyřdimenzionální časoprostor, je nutno v této myšlenkové konstrukci uvažovat se čtyřdimenzionálními fraktály. Astrologie

Teorie fraktálního uspořádání časoprostoru umožňuje vědecké zdůvodnění astrologie. Ta vychází z toho, že časoprostor má nenáhodně uspořádanou strukturu a tudíž konkrétní čas v konkrétním místě má i svoji kvalitu odlišnou od jiného místa a času, ale zároveň cyklicky se opakující a tudíž předvídatelnou. Na tom je založena astrologie jako vědecká disciplína.

Z pohledu astrologie (ale nejen astrologie, na stejném principu je založen i výklad z karet, I-ting, ale i exotičtější způsoby věštění jako např. z vnitřností zvířat, kávové sedliny apod.) má každý bod časoprostoru (konkrétní čas v konkrétním místě) svoji kvalitu, která je vyjádřena vzájemnými vztahy několika základních principů.

Velkou výhodou astrologie ve srovnání s ostatními metodami, díky níž se stala uznávanou a velmi rozšířenou, je to, že vztah základních principů pro určitý bod časoprostoru je dán vzájemnou polohou nebeských těles, která byla určena za představitele určitých základních principů (např. Mars - boj, Venuše - láska apod.).

Polohu jednotlivých nebeských těles lze poměrně snadno (s počítačovým programem zcela snadno) spočítat pro jakýkoliv čas a místo v minulosti nebo budoucnosti.

Nepřesnost astrologických předpovědí plyne z více faktů.

Na jednom z prvních míst stojí bezesporu kvalita astrologa (jeho znalosti a intuice). Základním důvodem je však ve velké většině případů nedostatek informací.

Je to velmi podobné jako u meteorologie, u které si nikdo nedovoluje zpochybňovat, zda je to opravdu věda. Přesto její předpovědi budoucnosti jsou v povědomí většiny lidí proslulé svojí nepřesností.

Nedostatek znalosti všech výchozích podmínek způsobuje v některých případech předpovědi počasí značně odchylné od skutečného počasí. Přesto vědeckost metod meteorologie je uznávána i nejskeptičtějšími vědci.

Astrolog většinou pracuje pouze s jedním prvkem systému a na základě výpočtu vzájemného postavení planet pak stanovuje základní principy ovlivňující tento prvek v určitém bodě časoprostoru.

Z toho pak plynou možné nepřesnosti jednotlivých horoskopů nebo astrologických předpovědí. Se stoupajícím množstvím informací o člověku a prostředí, v němž žije (např. znalost horoskopu rodičů, partnera, dětí, ale i národa, země, místa) je možno zpřesňovat horoskop a blíže určovat, jak by se základní principy ovlivňující člověka v určitém bodě časoprostoru mohly konkrétně projevit.

Kvalita určitého bodu časoprostoru, do kterého se bytost inkarnuje, má pro tuto bytost zásadní význam.

Čas a místo narození vymezuje poměrně přesně určitý bod časoprostoru a ten je nejdůležitějším bodem časoprostoru pro člověka, protože určuje, do které postavy Kosmické hry se bytost inkarnuje. Proto také je přesný čas a místo narození rozhodující pro zpracování kvalitního horoskopu. Konkrétní postava Kosmické hry pak zase určuje, které principy Bytost s postavou "prožije", se všemi psychickými a fyzickými vlastnostmi, kterými je postava k prožití principů vybavena. Určuje, o které principy Bytost během prožitku této inkarnace obohatí své poznání o sobě samé.

Proto je astrologie schopna určit, které základní principy člověk v dané inkarnaci zažije a také s nižší mírou přesnosti kdy. Jak se přesně projeví tyto základní principy a kdy v životě člověka, záleží i na člověku samotném. Znalost kvalitního horoskopu umožňuje člověku prožít si tyto principy vědomě.

Nedorozumění, která často při aplikaci astrologie vznikají, plynou z toho, že lidé chtějí využít astrologii k tomu, aby se prožití těchto základních principů vyhnuli. A to ještě pokud možno tak, že se pokusí změnit vnější podmínky a ne sebe, což je ten základní omyl. Nic jiného než změna sebe při pohledu z úrovně přesahující jediný život nemá smysl.

Tento druh nedorozumění je ostatně charakteristický i pro jiné druhy „předpovědí budoucnosti“, což velmi dobře známe z mnoha pohádek, ale zejména z řeckých tragédií. Nejznámějším příkladem je pravděpodobně Oidipus.

Zase bych zde využil analogii s počasím. Znalost předpovědi, že odpoledne bude pršet, neumožní normálnímu člověku zabránit dešti (snad s výjimkou šamanů), ale pomůže mu v tom, že si ráno, když jde z domova, vezme deštník a díky tomu při návratu domů z práce nepromokne na kůži.

Z uvedených srovnání plyne, že astrologie používá přibližně stejně vědecké metody pro své předpovědi jako meteorologie a má i přibližně stejnou a ze stejných důvodů (ne)úspěšnost. Důvod, proč jsem věnoval více místa speciálně astrologii je ten, že je dobrým příkladem jednoho z vědních oborů, které jsou zahrnovány mezi pavědu, protože jsou posuzovány pouze z pohledu nejnižší úrovně poznání, z pohledu neúplného modelu jsoucna odpovídající této úrovně poznání. Komplexní znalost úplného modelu jsoucna umožňuje při správném zadávání otázek získat i správné odpovědi.

Znalost struktury systému umožňuje vyvozovat vlastnosti jednotlivých prvků systému již ze znalosti umístění prvku ve struktuře systému.

Je to obdobné jako u Mendělejevovy tabulky prvků, kde zařazením prvků na správné místo tabulky jsme schopni předpovědět vlastnosti prvku, i když vlastní prvek třeba ještě nebyl v přírodě nalezen, případně vytvořen v urychlovačích. Rovněž tak dle vlastností nově nalezeného prvku lze vyvodit jeho předpokládané umístění v tabulce.

Proto alespoň základní znalost kompletního systému, jeho struktury a principů jeho funkce je velmi důležitá pro možnost poznání jednotlivých prvků systému. To je limitem poznání současné vědy, která vychází z modelu jsoucna pouze z pohledu nejnižší úrovně poznání. Nedá se říci, že model je zcela nepravdivý. On je "jen" neúplný. Protože však naše smyslové vjemy a zkušenosti jsou většinou v souladu s tímto modelem, je tento model považován za pravdivý.

Jevy, které nejsou v souladu s tímto modelem, jsou většinou označeny za podvod, halucinace, omyl, výjimečně nábožensky zaměřenou částí společnosti za zázrak. Pokrokovější část vědecké komunity říká, že se jedná o jevy, které jsou založeny na dosud nám neznámých fyzikálních procesech.

Zhypnotizovaná společnost

19.10.2014

Jeden ze systémů ovlivňování lidstva se dá přirovnat k hypnotizaci. Většina lidí je v této naší realitě do značné míry ve stavu, který se podobá situaci, kdy jsou zhypnotizovaní.

Proces hypnotizace lidstva je velmi dlouhodobý. Tímto procesem je ovlivňována většina lidí již od narození či dokonce již v prenatálním stavu a spolupůsobí při něm již dávno vzniklá morfogenetická pole. Nemalou roli hrají i lidé v okolí dítěte, kteří sami jsou již dávno zhypnotizováni. Podstatnou roli pak hraje výchova, vzdělávání a v neposlední řadě všechny informace, kterými je dítě bombardováno z médií všeho druhu. Všechny tyto vlivy vytvářejí ideální podmínky pro zhypnotizování dítěte a později dospělého člověka.

Stavy lidí, kteří jsou pod vlivem hypnózy, jsou poměrně dobře zmapované. Klasickým a často uváděným příkladem je podání cibule takovému člověku s tím, že je mu sděleno, že se jedná o jablko či pomeranč a tento člověk si na cibuli pochutnává, jakoby skutečně jedl jablko či pomeranč. O tom, že opravdu jedl jablko, je přesvědčen i po té, co je přiveden zpět do bdělého stavu.

Lidé mají různý stupeň odolnosti vůči zhypnotizování, různou úroveň hypnability či sugestibility. Z pohledu manipulace lidmi se míra sugestibility dá formulovat jako míra schopnosti vnímat realitu tak, jak je mu předkládána (vsugerována) bez ohledu na to, jaká je a jak ji vnímá. Pod pojmem vnímání je třeba chápat všechny vjemy přicházející do mysli člověka, a to nejen vjemy smyslové.

Pokud je dítěti od útlého dětství či narození předávána informace o tom, že skutečnost je jiná, než jak ji vnímá, tak bude věřit tomu, co je mu dlouhou dobu tvrzeno a ne tomu, co skutečně vnímá. Přitom je známo, že děti mají schopnost vidět to, co dospělí ve velké většině již nevidí. Když je dítěti stokrát řečeno, aby si nevymýšlel, že vidí něco, co dospělí nevidí, tak to nejdříve přestane oznamovat, ale pak i vidět.

Zvláštní je do určité míry situace u umělců, zejména herců, kteří bývají často citliví a tím i sugestibilní. Proto bývají snadno ovlivněni nebo dokonce zmanipulováni, což je názorně vidět při jejich exkurzích do politiky a na tom, jak často sdílejí hodnoty a názory s vládnoucím režimem. Jsem však přesvědčen, že na rozdíl od většinového mínění se u nich nejedná vždy o jednání pouze v souladu s jejich ekonomickými zájmy. Oni v mnoha případech skutečně věří tomu, co říkají a jejich radikální změny oficiálních názorů a stanovisek skutečně mohou jít na vrub změně jejich vnitřního přesvědčení pod vlivem cílené hypnózy.

Jejich loajalita ke každému systému nemusí nutně znamenat i jejich bezcharakternost, ale může být dána jejich vysokou mírou sugestibility. Netýká se to pouze herců a umělců, ale u nich je to zřejmě nejzřetelnější. Už jen proto, že je na ně více vidět než na běžné lidi. Tím samozřejmě nechci říct, že mezi nimi nejsou ti, kteří vše podřídí kariéře a penězům. Dnes, kdy je vše o penězích je někdy obtížné rozeznat, zda konkrétní osoba něco činí proto, aby dostala roli, či peníze na film, funkci ředitele divadla nebo dokonce funkci ministra, nebo proto, že tomu opravdu věří.

Další takovou skupinou jsou lékaři, kterým systematickou výukou hodně založenou na učení zpaměti je pozměněno vnímání světa. Významným prvkem v jejich výuce je zaměření na detaily a omezení schopnosti vnímat celek (člověka) v jeho komplexnosti a zejména role vědomí je významně podceněna.

U obou skupin se samozřejmě nejedná zdaleka o všechny jedince z těchto skupin.

Proces poznání je proces, při kterém dochází k rezonanci vědomí poznávajícího subjektu s poznávanou skutečností, což může být například událost, nějaký děj, či jiná bytost v nejširším slova smyslu. Z určitého zorného úhlu je možné tento proces připodobnit k funkci radaru, kdy jsou vyslány určité vlny a posléze zpětně zachycený odraz těchto vln od objektu vytváří na obrazovce radaru obraz objektu. V případě poznávání se obraz objektu vytváří v naší mysli.

Každá bytost má zcela specifický vzor (matrici) vibrací, který rezonuje s tou částí Teoversa, která má kompatibilní vzor vibrací a každá bytost tak rezonuje s poněkud jinou částí reality. Z toho důvodu každá bytost vnímá Teoversum částečně odlišně od jiných bytostí. Čím odlišnější je specifický vzor vibrací, tím odlišněji je vnímána realita. Tyto rozdíly jsou viditelné mezi jednotlivými lidmi, národy, rasami a samozřejmě i daleko širší škálou bytostí, které nejsou bytostmi lidskými. Rozdílnost vnímání reality například zvířaty je pro nás obtížnější chápat, protože kromě mimosmyslové komunikace, kterou však ovládá pouze minimum lidí, nemáme prostředky ke zjištění, jak zvířata vnímají realitu. Z výše uvedených důvodů lze pochopit, že někteří lidé prostě nevnímají některé skutečnosti, které naopak vnímají jiní lidé. Jen upozorňuji, že s výškou IQ tato neschopnost vidět některé skutečnosti je spojena jen částečně. I vysoce inteligentní lidé prostě některé věci nevnímají a není to spojené jen s tím, že je vnímat nechtějí. Spíše se dá říct, že schopnost vnímat realitu v co nejširším rozsahu mají tak zvané vyšší (starší) duše s vyšší frekvencí vibrací vzhledem k šířce poznání z předchozích životů. Určitou roli hrají i bloky pocházející většinou z minulých životů, které některým lidem brání v širším pohledu na svět. Trochu se to podobá klapkám na očích koňů, které jim výrazně zužují pohled. Někteří lidé mají vzhledem k podmínkám, které jsem vzpomínal omezenou schopnost vnímání reality. Nebo se to dá vyjádřit také tak, že oni vnímají částečně jinou realitu.

Z pohledu vědeckých výzkumů se tyto informace víceméně potvrzují. Naše smyslové orgány receptory, senzory nebo česky čidla přijímají informace z okolního světa (ale i vnitřního světa jako například hmatové receptory našich vnitřních orgánů). Jsou zdrojem informací o realitě pro řídící orgán - mozek. Pro přesnost upozorňuji, že se u této teorie jedná v podstatě o základní úroveň poznání, protože z hlediska vyšších úrovní poznání je situace poněkud odlišná. Tyto informace jsou mozkem zpracovávány a teprve v naší mysli je vytvářen obraz reality, který je pro nás rozhodující. Tento obraz reality je vytvářen v souladu s našimi předchozími zkušenostmi, poznáním a očekáváním, o čemž svědčí mnoho provedených experimentů. Naše poznání a očekávání je velmi ovlivněno výchovou a vzděláváním v nejširším slova smyslu.

Z pohledu vyšších úrovní poznání lze ještě dodat, že v naší mysli vytvářený obraz reality je v souladu se specifickým vzorem vibrací našeho vědomí. Specifický vzor vibrací je rovněž ovlivněn naší úrovní poznání, i když se jedná o poznání získané v průběhu mnoha inkarnací. Ovšem je potřeba si uvědomit, že v rámci vyšších úrovní poznání se jedná o tak zvanou virtuální realitu a ne o námi běžně vnímanou 3D realitu v rámci základní úrovně poznání.

Je více forem, jimiž vnímáme nové informace v nejširším slova smyslu včetně emocí a mimosmyslového vnímání. Naše mysl zpracovává nové informace tak, že se je pokouší zařadit do naší dosavadní mozaiky poznání. Pokud se to nedaří, existují v podstatě dvě možnosti. Buďto informaci odmítnout jako nepravdivou nebo částečně změnit naší mozaiku poznání. Je zřejmé, že druhá varianta je mnohem náročnějším procesem a vyžaduje většinou zapojení intuice (za předpokladu, že jsme informaci neodmítli použitím logiky). To ovšem předpokládá svobodnou, nezhypnotizovanou mysl a je otázka kolik lidí v současné společnosti takovou mysl opravdu má. Vzhledem k takřka vším prostupujícím prostředkům k ovlivňování či zhypnotizování lidí to v dnešní době v tak zvané západní civilizaci není jednoduché. Uvedu jeden příklad. Filmy, knihy a televizní seriály jako Harry Potter, Hvězdné války, Hvězdná brána, Matrix, Pán prstenů a mnoho dalších nám předkládají verze reality, které mají něco společného, a myslím, že si to mnoho lidí neuvědomuje. Tím spojovacím motivem je víceméně naše bezmocnost proti temné síle, která je většinou charakterizována jako téměř absolutní zlo. Toto zlo je poraženo takřka vždy pouze díky několika málo výjimečným bytostem (hlavním hrdinům těchto děl) a jejich mimořádným schopnostem.

Co je nám sdělováno tu podprahově, tu otevřeně a o čem se nás snaží přesvědčit? „Jste bezmocní a nemůžete nic dělat a jen doufat, že se objeví bytosti, které za vás budou bojovat a zachrání vás.“ K tomu se tu více tu méně nápadně přidávají teorie, které se dají většinou označit jako náboženské či konspirační o příchodu Krista či jiné vysoké bytosti nebo mimozemšťanů jako například Aštara Šerana, kteří nás zachrání a nastolí zde jakousi z našeho dnešního pohledu utopickou ideální společnost.

Závěr, který si z toho mnoho lidí učiní (byť je tento proces většinou podvědomý) je jednoduchý – nemohu nic dělat, a tak ani logicky nic dělat nebudu. Když se k tomu přidají názory z esoterických či duchovních kruhů či jak bychom je mohli nazvat, že vše, co se děje, je v pořádku, nelze se proto ani divit té všeobecné pasivitě většiny lidí, kteří pokud si to vůbec uvědomují, si vždy najdou důvody pro svoji pasivitu. To se však týká pouze těch, kteří ještě nejsou natolik zhypnotizováni, aby věřili, že je vše v pořádku. Plně zhypnotizovaní a zkorumpovaní naopak vystupují aktivně ve prospěch systému.

V současné epoše se objevuje především na internetu (ale například i na televizi Zoom) mnoho informací, které mnohým z nás mohou rozbourat dosavadní mozaiku poznání. Zhypnotizovaným logicky tyto nové informace nemají šanci jejich mozaiku poznání rozbořit. Oni je totiž do značné míry opravdu nevnímají. Je zajímavé tyto lidi pozorovat, jak na takovéto nové informace reagují. Buď je bouřlivě odmítnou, nebo je prostě nevnímají. Jako by měli na očích a uších klapky či spíše filtry, které prostě určité informace dovnitř nepustí.

Speciálně na tento jev upozorňuji, protože těmto lidem (a že jich je zatím bohužel většina) je v podstatě zbytečné předkládat důkazy či logicky cokoliv vysvětlovat, protože přes filtry dosavadní mozaiky to prostě neprojde. Je nutné tyto lidi chápat ve smyslu toho, co zde bylo řečeno a toto pochopení nám může ušetřit i spoustu času a nepříjemností. Z mé vlastní zkušenosti vím, že pokud začnu mluvit například o mimozemšťanech nebo volných energiích, tak hovor často končí. Vzpomínám si na jednu odpověď na téma mimozemšťanů: „Mimozemšťané tu nemohou být, protože by to muselo být v novinách.“ Jednalo se o normálně inteligentního člověka, ale jak už jsem předeslal výše IQ v tomto nehraje tak významnou roli. Nebo jsem se v jednom článku pojednávajícím o potencionálních změnách společnosti zmínil o volných energiích a musel jsem odstavec vypustit, protože editor webu mi napsal, že tím článek dehonestuji. V jeho mozaice poznání volné energie neměly místo.

Na druhé straně je možné v současné době vidět, jak se i někteří z těchto lidí probouzejí a jejich filtry začínají slábnout a někdy mizí zcela. Je však nutné bedlivě analyzovat některé informace, zda právě nejsou součástí manipulačních technik, i když se tváří velmi alternativně či konspiračně. Lidstvo je velmi dlouhodobě manipulováno, i když se situace výrazně zlepšila díky internetu, ale logicky i internet je k manipulacím využíván v nemalé míře. Na druhé straně se situace do určité míry zhoršila vzhledem k všeobjímajícím médiím a koncentraci jejich vlastnictví.

V dřívějších dobách, kdy většina lidstva žila na vesnicích a malých městech, byl základním a mnohdy jediným zdrojem informací učitel a farář. Co řekl pan učitel, nebo pan farář bylo svaté. Světská moc – pan učitel a církevní moc – pan farář lidmi manipulovali a sami byli zmanipulováni k určitému způsobu vidění světa. V dnešní době je velmi podobné.

Škola je známý manipulační systém, což je dáno nejen poskytovanými informacemi, ale i převládajícím systémem výuky povětšinou ubíjející jakoukoli vlastní iniciativu, aktivitu a v nemalé míře intuici, která je tak důležitá při posuzování informací.

Církve mají sice moc výrazně menší, ale přesto manipulují stále způsobem neuvěřitelným vzhledem k tomu, jak lidstvo jako celek pokročilo ve svém poznání. Schopnosti a možnosti církevních ideologů lidi zhypnotizovat je stále na velmi vysoké úrovni. Kromě toho se objevilo mnoho dalších nenáboženských ideologií, které se však svými metodami a formami zase tolik od mnoha tisíc let vyzkoušených praktik církví neliší. Převzaly a přizpůsobily k obrazu svému i rituály a symboly, které hrají významnou roli při ovlivňování lidí. Jejich prostřednictvím jsou lidé napojováni na egregory jednotlivých ismů. Zásadní rozdíl proti dřívějším dobám je to, jak se počet různých ismů mnohonásobně zvýšil. Mimo jiné i materialistická věda je takovým novodobým náboženstvím.

Součástí těchto manipulací je téměř vždy i negativní programování s následným nocebo efektem (opak placebo efektu), který je jeho následkem. Dokázal jsem pochopit jednoho přítele, který říkal, že se mu jednou při návštěvě jakéhosi obřadu v kostele udělalo skutečně fyzicky špatně, když viděl, jak věřící s velkým zanícením opakovali po panu faráři: „Jsem hříšný, jsem hříšný, jsem hříšný.“

Negativní programování je ten nejnegativnější způsob výchovy a slouží k té nejtěžší manipulaci lidmi. Když někoho přesvědčíte, že je špatný a hříšný, a vzbudíte v něm pocit neustálého provinění, můžete ho velmi snadno ovlivňovat k čemukoliv. Opravdu všem vřele doporučuji, aby se při výchově vyhnuli jakémukoliv negativnímu programovaní. Jeho následkem je nocebo efekt. Když někoho přesvědčíte o negativním účinku nějakého činu či prostředku, tak se při jeho použití tento negativní účinek skutečně často dostaví, ač pro to „objektivně“ není důvod. Jedná se o negativní podobu známého rčení „Věř a víra tvá tě uzdraví“, což by se dalo formulovat jako „Věř a víra tvá tě onemocní“. Naše vědomí je mnohem mocnější, než si většina lidí uvědomuje.

Bohužel, a přestože si to běžně neuvědomujeme, tak je na nás mnohem více působeno nocebo efektem než placebo efektem. Ta spousta negace, které na nás chrlí denně média, není ničím jiným než negativním programování, které má za následek nocebo efekt. Nedá se vyloučit, že se jedná o systémové opatření, čehož si jeho běžní vykonavatelé (loutky) s největší pravděpodobností nejsou ani vědomi a podléhají mu rovněž.

Jedním příkladem mohou být běžné každoroční epidemie chřipek. Ze všech médií se valí informace o tom, že je obdobní chřipek a že bychom se měli očkovat, a tak pravděpodobnost u sugestibilních lidí, že chřipku skutečně dostanou, je podstatně vyšší. Minimálně je jejich odolnost vůči chřipkovému viru oslabena. Běžní lidé zřejmě netuší, s jakou dychtivostí farmaceutické koncerny očekávají chřipková období a vzhledem k jejich velmi dobré znalosti jak placebo tak i nocebo efektu nelze jejich podíl na mediální chřipkové kampani vyloučit.

Chřipku jsem uvedl pouze jako příklad, ale zdaleka se to netýká jen chřipky. Týká se to veškerého způsobu života. Bohužel se obávám, že negativní roli zde mohou sehrávat i fanatičtí propagátoři zdravého životního stylu. Pro lidi, kteří jim absolutně uvěří, mohou mít i drobné prohřešky proti uváděnému jedině správnému životnímu stylu předpovídané následky, i když pro to v podstatě není tak zvaně objektivní důvod.

Zejména v poslední době se negativní programování rozšiřuje o strašení krizemi, válkami a podobnými událostmi. Jsme programováni, abychom nejen přijali války, krize a katastrofy všeho druhu, ale i spolupůsobili (byť nevědomě) při jejich vzniku.

Velkou roli hrají také televizní seriály, jež ovlivňují velmi početnou skupinu lidí. Tak zvaná americká kultura jejich prostřednictvím proniká do všech vrstev všech různých společností i národů a rozhodně se nejedná o jakousi shodu náhod, ale velice sofistikovaný program, jak vnutit ostatním její systém hodnot a jak hypnotizovat i do této doby nedotčené kultury a národy, jak zamerikanizovat celou světovou společnost.

Je to jedna z forem, jak ovládat svět, a to prostřednictvím kultury. Prostřednictvím televizních seriálů je nám vnucováno, jak je tento způsob života úžasný. Ne všichni pochopí, o jak jednostranný pohled na americkou společnost se jedná. Nejkrásnější ze všech světů je ten, ve kterém vlastníte tři mercedesy nebo jiná skvělá auta a máte ohromnou vilu. Zda jsou tito lidé, kteří takto žijí, opravdu ve svém životě šťastní, se už běžný divák nikdy nedoví. Je to systém zhypnotizování lidstva k jeho orientaci na čistě konzumní společnost. Systém, jak vytvořit z lidí roboty, kteří proměňují jídlo na energii, kterou pak odevzdávají v pracovním procesu.

Dle mého názoru se do určité míry dají chápat některá náboženství či systémy, které se snaží tomuto vlivu co nejvíce zabránit a uchovat si vlastní kulturu.

Sugestibility cíleně využívá i všudypřítomná reklama, která však má i formy, které se reklamou nenazývají. Například sponzory některých filmů jsou firmy, jejichž výrobky se pak ve filmu objevují. Lidé si často kupují věci, které vůbec nepotřebují. Jednou z forem, jak se projevuje zhypnotizování je nová „nemoc“, která je pojmenovaná shopping, což je chorobná potřeba stále něco nakupovat.

Hypnotizující síly se snaží přetvořit svět k obrazu svému, kde by lidé byli novodobými poddanými v novodobém feudalismu, což se jim do určité míry daří.

Na druhé straně vzhledem k silám, které by se daly označit jako mimozemské či nadpozemské i mnoha vyšším duším, které se zde nyní inkarnovaly, dochází k probouzení lidí, kteří procitají z hypnotického spánku a osvobozují se od matrixu. Často tak dochází k zásadnímu konfliktu mezi zhypnotizovanými lidmi a probuzenými a propast mezi nimi se stále zvětšuje.

Považuji za nutné upozornit, aby nedošlo k nedorozumění, že mezi zhypnotizovanými je velké množství slušných lidí, kteří však jednají pod vlivem Velkého hypnotizéra (obdoba Velkého bratra), jehož úmysly nejsou v souladu se zájmy většiny lidstva. Záměry Velkého hypnotizéra jsou v souladu se zájmy těch, kteří mají politickou a ekonomickou moc na všech úrovních (nejen na celosvětové, ale i na národní či dokonce obecní) a snaží se ji udržet za každou cenu.

Fenomén celosvětového dluhu a další ekonomické „záhady“

07.12.2014

Vytvořit si ucelený a reálný obraz současného ekonomického dění na planetě Zemi není opravdu jednoduché a po pravdě řečeno se o to ani nemíním pokoušet. Vybral jsem si ale několik jevů a faktů, které se mně z pohledu jejich výkladu hlavními médii zdají odporovat zdravému selskému rozumu.

Zajímavé je, že muži se většinou pyšní svoji logikou, kterou u žen tolik nepředpokládají, ale odvolávají se na zdravý ženský (selský, ne sedlácký) rozum. Odpovědi na otázky, které napadají při popisů těchto fenoménů, vyplývají někdy již přímo z popisu, ale na některé otázky se odpovědi hledají velmi těžko, pokud nepoužijeme některou z běžně užívaných frází, která však většinou není odpovědí jdoucí k podstatě věci. Přestože jsou vybrány jen určité kamínky z celkové mozaiky, tak určitý obrázek o současném stavu je možno si učinit a záleží na každém jedinci, zda si pro sebe vyvodí optimistický či pesimistický závěr. Většina informací zde uvedených je snadno dohledatelná na internetu, ale za to, zda skutečně věrohodně odpovídají realitě, se pochopitelně nemohu zaručit.

Česká národní banka (ČNB) postupuje obdobně jako FED USA. Natiskne peníze a koupí za ně dluhopisy. Ovšem, když dva dělají totéž, není to totéž. ČNB natiskne peníze a nakoupí za ně rovněž dluhopisy USA jako FED, ale evidentně to nemá pro ČR stejný účinek. Trochu mně to připomíná vtip o tom, že český a americký důchodce je na tom stejně, protože pro oba není finanční problém výlet do Prahy.

Kvantitativní uvolňování a vydávání či tisk peněz různými národními bankami a v centru naší pozornosti i Českou národní bankou jsou rovněž předmětem mnoha diskuzí a hodnocení, ale i zde v mnoha případech je dle mého názoru opomíjeno několik základních otázek. Opravdu bylo cílem opatření ČNB zabránění deflaci a ne pomoc „bratrskému“ americkému státu? Je Česká národní banka opravdu česká a národní? Kdo řídí ČNB a v čím zájmu? Myslím, že odpověď na tuto otázku je do značné míry již obsažena v předchozím textu. Situace se samozřejmě netýká pouze ČR a ČNB.

A ještě jen tak na okraj. Naše hlavní média se „radují“ z poklesu rublu jako důkazu funkčnosti sankcí vůči Rusku. Přitom ČNB intervenuje na pokles koruny a obdobné kroky (i když je nazývají kvantitativním uvolňováním) činí i Japonci, ECB a FED.

Otázka přerozdělování finančních prostředků je probírána zleva i zprava s často zcela protichůdnými názory. Když se však ponoříme trochu hlouběji do čísel, zjistíme, že k přerozdělování dochází od střední třídy k těm nejchudším, zatímco těch bohatých a nejbohatších se to týká minimálně. V letech 1948-1973 reálný příjem průměrného zaměstnance v USA kopíroval křivku produktivity práce,“ dle zprávy Economic Policy Institute. V letech 1979-2013 produktivita práce vzrostla o 64,9 procenta, příjmy pracujících ve výrobě a těch, co nevykonávají řídící pozice, kteří v soukromém sektoru tvoří 80 procent pracovní síly, jen o 8 procent. Produktivita práce rostla osmkrát rychleji, než příjmy zaměstnanců.“ Obdobně tomu bylo i v západní Evropě.

Rozvírají se nůžky mezi chudými a bohatými. Je všeobecně známým faktem, že nejmenší daně platí ti nejbohatší, pokud vůbec nějaké platí, což se týká jak jednotlivců, tak i firem. Například zahraniční zisk firmy Apple tvořil 36,8 miliard dolarů daňového roku ukončeného v září 2014. Firma platila pouhých 713 milionů dolarů na daních, tj. ve výši 1,9 % ze zisku.

Nehledě na krizi se zvýšil počet dolarových miliardářů ve světě ve srovnání s minulým rokem o 155 lidí – teď je jich 2325. Celkový majetek členů tohoto „klubu“ se odhaduje na 7,3 bilionů USD, z nichž 2,37 bilionů připadá na Evropu. A zároveň 2,8 miliardy lidí na zeměkouli vydělávají denně 2 až 10 USD.

Při stále se zvyšující nezaměstnanosti je zvyšování věku pro odchod do důchodu zcela nesmyslným opatřením. To, co se „ušetří“ na důchodech se vyplatí na všech druzích dávek a příspěvků v nezaměstnanosti a sociální nouzi. Kromě toho z pohledu celospolečenských zájmů je daleko horší a nebezpečnější nezaměstnanost mladých lidí, kteří dlouhodobě po škole jsou nezaměstnaní. Nevytvoří si běžné pracovní návyky a jsou silně frustrovaní ze své společenské situace. Nepochybně jsou také daleko revolučnější vrstvou společnosti než lidé kolem šedesátky. Rovněž tak se dá přepokládat, i když to není v žádném případě zcela samozřejmé, že lidé v předdůchodovém věku mají již vybudované určité zázemí (například zařízený byt či domek), které jim umožní lépe se vyrovnat s nezaměstnaností. Kritická situace je v případě nezaměstnaných rodičů v předdůchodovém věku a dlouhodobě nezaměstnaných dětí po škole. Jen pro jistotu uvádím, že se to týká lidí, kteří skutečně pracovat chtějí.

Pokud je v ČR minimálně půl milionu nezaměstnaných a nejsou peníze na důchody, tak snaha najít řešení ve zvýšení věku pro odchod do důchodu se jeví jen z pohledu logiky jako nesmyslná. Jediná změna spočívá v tom, že vypláceným dávkám se nebude říkat důchod, ale podpora v nezaměstnanosti, pomoc v hmotné nouzi nebo příspěvek na bydlení. V žádném případě to však není systémové řešení.

Dalším dle mého názoru rovněž nesmyslným argumentem pro zvyšování věku pro odchod do důchodu je zvyšující se věk populace a tím i zvyšující se počet starobních důchodců s přímo tragickými vyhlídkami například na rok 2050. Přitom není brána v úvahu stoupající produktivita práce a prudký rozvoj nových technologií. Porovnejme si produktivitu práce v roce 1978 a dnes. Kdyby vývoj mezd očištěný o mimořádné výdělky té nejvyšší vrstvy kopíroval vzrůstající produktivitu práce, nebylo by žádným problém financovat důchody.

S předcházejícím problémem souvisí i problém nezaměstnanosti. Všichni politici se ve svých volebních programech podbízejí tím, jak vytvoří investiční pobídky a kolik vytvoří nových pracovních míst. Skutečností je, že při zachování současného systému (například délky pracovní doby), při neustále stoupající produktivitě práce a neklesajícímu počtu obyvatel, zcela zákonitě musí stoupat nezaměstnanost. A to ještě v této úvaze není kalkulováno s možnými a dle mého názoru pravděpodobnými převratnými novými technologiemi, z nichž některé již nepochybně existují, jsou utajovány a je jen otázka času, kdy budou uvolněny pro veřejnost.

Technologický rozvoj šel ve světě i u nás výrazně kupředu. Je samozřejmě otázkou, jak přesná jsou čísla, která bývají na různých místech uváděna, ale orientačně se dají použít. Dle nich dva pracovníci v zemědělství uživí sto lidí a na výrobu ostatních výrobků postačují lidé tři. Pro větší míru zjednodušení a vyloučení chyb předpokládejme, že deset lidí zvládne „uživit, ošatit a zabydlet“ včetně sebe sto lidí. Pokud odečteme nepracující (děti, mládež a důchodci) a s výhledem do budoucna předpokládejme, že jich budou u nás 4 miliony, stále zde zbývá 5 milionů obyvatel v produktivním věku, které „je nutno“ zaměstnat, když jeden milion zvládne materiálně zajistit kompletní chod společnosti. Otázka zní – kde zaměstnat těchto 5 miliónů lidí?

„Zachová-li se tendence z posledních let, je docela možné, že v budoucnu bude jedna čtvrtina obyvatel zeměkoule ve věku 25 až 54 let bez práce“, cituje Wirtschaftswoche slova amerického ekonoma Larryho Summerse.

Nezaměstnanost nelze současnými prostředky smysluplně vyřešit. Jedinou možností je podstatná změna přístupu k této problematice zakládající se na celkové změně uspořádání společnosti. Tato společnost, pokud chce přežít bez velkých a násilných dramat, by měla začít plánovitě a systémově řešit přípravu na přechod k novým principům fungování. Takovémuto zásadnímu tématu se však téměř všechny věší politické strany a hnutí úmyslně vyhýbají nebo minimálně nevěnují. Většina ekonomů i politiků (soudě dle médií) je přímo posedlá růstem HDP jako základním ukazatelem stoupající prosperity daného státu. Když pominu to, že dle mého pohledu je daleko důležitějším ukazatelem míra pocitu štěstí obyvatel států, tak následující pohled na růst či pokles HDP je velmi zajímavý až šokující. Běžně se pro srovnávání jednotlivých roků používá HDP očištěný o inflaci. Finský ekonom Jon Hellevig, spoluautor studie Awara Group říká, že „růstové“ křivky o reálné dynamice ekonomik neříkají nic, pokud se zároveň „neočistí“ o dluh.

Například vývoj HDP Španělska očištěný o státní dluh v letech 2009 – 2013 je otřesný. Jedná se o pokles o 56,8 %. U celé EU – o 27,2 % (a o 16,6 % dokonce i v případě Německa). Další údaje ukazují vývoj HDP za období 2005-2013. U Spojených států jde o pokles o plných 58 %, u eurozóny o téměř 30 % (a například samotné Británie o téměř 50 %). Zřejmě nebude zájem zveřejnit tyto údaje pro ČR, protože by to rovněž nebyly radostné informace. Takže až budete příště číst radostné údaje o stoupající HDP (pokud k tomu dojde), tak opatrně s optimistickým hodnocením, pokud státní dluh nebude nulový, což nám zřejmě v blízké budoucnosti nehrozí.

Zajímavý je pohled na stejně měřenou dynamiku ruského HDP. Ta za období 2005-2013 vykazuje přírůstek na 147 %.

Jak je možné, že vznikají hospodářské krize a že dojde k významnému poklesu životní úrovně? Výrobních kapacit je přebytek, zemědělské půdy nevyužité pro výrobu potravin zrovna tak a k tomu existuje početná armáda nezaměstnaných. Přitom současná produktivita práce je takového druhu, že jeden produktivní pracovník je schopen uživit (vytvořit svojí prací nadhodnotu) relativně hodně lidí neproduktivních, jak je to detailněji uvedeno výše.

Hospodářská krize slouží k redukci vlastníků finančních a výrobních prostředků. Ovládání majetku se tak koncentruje do rukou výrazně menšího počtu lidí. Hospodářské krize jsou cílenou manipulací a ne jakýmsi náhodným procesem.

Příkladem je současná krize. Dle mého názoru (zdaleka ne ojedinělého) se jedná o pečlivě připravovaný systémový krok, který má své specifické cíle. Co se však zdá zcela evidentní je fakt, že se jedná o ještě větší koncentraci kapitálu a tím i moci do rukou stále užšího okruhu lidí.

Finanční krizi lze zjednodušeně popsat jako nedostatek finančních prostředků a pojem finančních prostředků převést na základnější pojem - finanční energii. Když použijeme základní fyzikální zákony pro energii, které říkají, že energii nelze ani vyrobit ani zničit, ale pouze přeměnit jednu její formu na druhou, je zřejmé že energie nemohla zmizet. Zůstala stále stejná, jen na rozdíl od dob nekrizových finanční energie v době krize pouze proudí jinak a jinam a zejména se v nedostatečné míře dostává do reálného hospodářství.

Když si uvědomíme význam tvrzení, že finanční energie v oběhu je nyní méně než dříve (jak je nám neustále zdůrazňováno), tak nám z toho plyne, že buď finanční energie se mimořádně a téměř nepozorovaně transformovala na jinou energii, nebo nikdy v předchozí uváděné výši neexistovala, případně je někde uměle zadržována, což však nic nemění na faktu, že se jedná o plánované operace a manipulace.

Užitná hodnota peněz (finanční energie) spočívala a stále spočívá v tom, že je snadno transformovatelná na jinou formu energie. Proto je finanční energie velmi výhodná pro zprostředkování vzájemné směny jiných druhů energií. Přímá směna energií například elektrické nebo tepelné za potravinovou je v dnešní době v tak zvaně civilizovaných společnostech v podstatě již ve větším měřítku nemožná.

Současná společnost je již zcela závislá na plynulém a pravidelném toku finanční energie. Bez pravidelného plynutí této energie všemi směry se v současném uspořádání společnosti zastavují téměř všechny procesy umožňující její běžný chod. To dává do rukou několika málo lidem (na přesném počtu tolik nezáleží), kteří ovládají velkou většinu toků této energie, neuvěřitelnou a v podstatě nikým (ani jednotlivými státy) nekontrolovatelnou moc víceméně nad celou naší planetou. Ovšem za předpokladu, že jednají ve shodě. Zdůrazňuji, že se nemusí jednat o vlastnění finanční energie, ale o ovládání jejích toků.

Pro většinu lidí zajímající se o věci veřejné může být pozoruhodná informace o tom, že miliardářům v USA se za poslední tři roky zvýšil majetek o 0,5 bilionů USD. Rozevírání nůžek mezi nízkými a vysokými příjmy se stále zrychluje a na bohatnutí těch skutečné bohatých má krize zcela evidentně jen pozitivní vliv.

Přes všechna tvrzení (h)různých politiků a ekonomů o tom, že základním problémem jsou chybějící peníze, či dokonce, že lidi si „to“ prožrali či prolenošili, z logiky výše uvedených věcí plyne, že absolutní nedostatek peněz tím skutečným důvodem být nemůže. Finančních prostředků ve všech jejich formách je dost (vždy bylo a mnozí investoři obtížně hledali a stále hledají, kam je vložit), ale jsou používány (nebo i velmi často nepoužívány – staženy z oběhu) pouze ve prospěch velmi úzké skupiny lidí.

Komu všichni dlužíme a jak je možné, když všichni dluží, jak mohou dluhy v celkové výši vlastně vzniknout. Celková výše dluhů a pohledávek by se logicky měla rovnat. Kdo je vlastníkem pohledávek? Peníze těch bohatých by mimo jiné měly být v bankách, jak to, že tam nejsou a banky potřebují podporu?

Dluhy všech druhů a forem, ale zejména dluhy států jsou ústředním tématem mnoha ekonomických debat a článků a snad i vědeckých studií. Pro mě samotného je s podivem, jak relativně málo autorů zejména z řad oficiálních institucí či médií se zabývá jedním z mého pohledu zcela neoddiskutovatelným faktem, kterým je naprosto evidentní nemožnost většiny států dluhy splatit. Pokud by vláda měla v plánu splatit aspoň závazky, na nichž už sedí, těch asi 139 miliónů lidí, co v USA berou mzdu, by „muselo pracovat nonstop 45 let" - a „úplně zadarmo". Také myšlenkou co tedy vlastně bude při nemožnosti dluhy kdykoliv v historicky přijatelné době dluh splatit se zabývají víceméně jen weby alternativní. A i ty kromě totálního krachu většinou žádnou možnost nevidí. Celková zadluženost zahrnující všechny dluhy kromě dluhů států dosahuje astronomických výšek.

Dalším téměř fascinujícím faktem je to, že dluhopisy některých států, jejichž dluh dosahuje astronomické výše a je zcela evidentně nesplatitelný (například USA a Japonsko), jsou považovány za kvalitní s jistotou návratnosti.

Kde jsou všechny peníze? Kromě hotovosti, která však tvoří výrazně menší část, jsou logicky všechny na účtech v bankách. Jak je tedy možné, že banky nemají dostatek peněz? Kdo je ten světový věřitel? Je to záhada, protože i ten, kdo je věřitel i ten, kdo je dlužník tohoto dlužníka mají peníze v bance. Rozdělování celkových příjmů jde výrazně ve prospěch nejbohatších, ale i ti mají peníze uloženy v bankách. Tak jak je možné, že banky nemají dost peněz a musejí být zachraňovány z peněz daňových poplatníků?

Základní otázka zůstává – kdo jsou ti tajemní věřitelé všech dluhů všech druhů a forem? Pokud by se jednalo o provázaný systém, kde všichni dluží všem, a jedná se o provázaný systém, ve kterém jsou všichni zároveň věřitelé a dlužníci, neměl by být zásadní problém prostě a jednoduše všechny dluh anulovat. Pokud existují jacísi světoví věřitelé, kteří akumulují zásadní pohledávky celého světa, je tu opět cesta. Pokud se závazky vůči těmto světovým věřitelům zruší, systém bude fungovat i nadále bez zvláštních problémů, i když nelze předpokládat, že by k této akci světoví věřitelé přistoupili dobrovolně.

Existují mimo těchto zdánlivě fantastických návrhů na řešení jiné návrhy na vyřešení celosvětové krize samozřejmě v rámci současného systému a mimo rámce zbankrotování celé planety?

Hlavním cílem krize je změna vlastnictví reálného majetku. Ti, kteří mají ekonomickou a politickou moc, jej získávají různými formami, z nichž základní je úvěrová tvorba peněz bankami. Při těchto přesunech majetku se však celkový objem peněz nesnižuje, ale vzhledem k masivnímu kvantitativnímu uvolňování alespoň nominálně zvětšuje. Velká většina finančních prostředků není v papírové podobě, takže logicky musí nutně být na účtech bank, ať už před započetím transakce, jejímž předmětem je převod majetku nebo po jejím skončení. Jak je tedy možné, že banky, kterým je umožněno současným systémem vytvářet peníze, musejí být zachraňovány daňovými poplatníky?

Pokusím se předchozí informace redukovat na tři základní otázky.

1. Kdo jsou to ti světoví věřitelé, proč systémově směřují k vytváření stále nových dluhů a k čemu hodlají využít všech svých pohledávek?

2. Proč musejí být zachraňovány banky „too big to fall“ z peněz daňových poplatníků, když si peníze samy vytvářejí a všechny peníze s výjimkou papírových jsou na jejich účtech?

3. Do jaké černé díry mizí finanční prostředky a výrobky, jestliže se jich nedostává minimálně dvou třetinám lidí na planetě, přestože jich je v podstatě přebytek?

Myslím, že odpověď na první dvě otázky víceméně vyplývá již z uvedených informací a snad jen lze dodat, že všezahrnujícím cílem je zavedení NWO ori celou planetu, což pro většinu lidí zabývajících se touto tématikou nebude nijak překvapivý závěr.

U třetí otázku si dovolím upozornit na určitou možnost, kterou je možno označit za konspirační teorii na rozdíl od plánu na zavedení NWO. Tento plán už se mezi konspirační (utajené) teorie ani zařadit nedá, protože se k této myšlence hrdě hlásí přední světoví politici dneška a minulosti, takže se nedá mluvit o utajení.

Tou černou dírou by mohly být tak zvané černé projekty, což jsou všechny projekty, které jsou utajovány před veřejností. Jako příklad bych uvedl ohromné podzemní základny a nové technologie zejména vojenského charakteru, pod čímž si nelze představovat pouze zbraně všeho druhu a všech forem. I v ČR minimálně za dob reálného socialismu byly takovéto černé projekty. O tom, že tyto projekty skutečně existují snad ani nikdo nepochybuje a rozhodně je nelze omezit pouze na USA, i když USA do těchto projektů investují zřejmě nejvíce prostředků. Otázkou zůstává pouze jejich rozsah vyjádřený v celkovém objemu vynaložených prostředků nebo v poměru k HDP.

K této hypotéze uvádím několik dokreslujících informací. Na mnoha různých webech lze k tomuto tématu dohledat mnoho dalších zajímavých informací.

Dne 10. září 2001 tehdejší americký ministr obrany Donald Rumsfeld nebyl schopen dohledat položku ve výši 2,3 bilionů USD. Respektive toto je částka, která byla proinvestována na tajné operace a projekty. Potíž ovšem spočívá v tom, že nemá prakticky žádné krytí. Čili jinými slovy řečeno, tyto peníze existovaly, ale nebyly součástí oficiálního rozpočtu amerického ministerstva obrany.

Každý rok se v USA a Británii utají tisíce vynálezů a to s použitím zákona o utajování patentů, které by mohly ohrozit nejen národní bezpečnost, ale i ekonomiku státu. Některé z patentů byly utajeny již v roce 1920 a jejich utajení dodnes platí, prý z důvodu možného ohrožení ekonomiky státu či národní bezpečnosti. Můžeme se jen ptát, jaké vynálezy, které měly spatřit světlo světa před více než 90 lety, mohou v současnosti přestavovat skutečné nebezpečí pro USA. Nařízení také pamatovalo i na regulaci nových zdrojů energie.
V současnosti je prakticky každý rok v USA utajeno přes 5000 patentů a ve Velké Británii, alespoň podle periodika New Scientist je ročně „zamlčeno“ dokonce snad až třikrát více patentů, než je tomu v USA. I samotný seznam toho, co bylo utajeno, je tajný.

Relaxace, meditace, kontemplace, vědomý příjem energie

07.12.2014

Protože v této oblasti panuje mnoho různých a mnohdy protichůdných názorů, snažil jsem se udělat ucelený přehled s vyjasněním některých pojmů a vycházím při tom do značné míry z názorů Paula Bruntona. Zejména definice meditace a kontemplace je často používána vzájemně v obráceném významu. Nepovažuji za důležité, kterou činnost (případně nečinnost) označíme za meditaci či kontemplaci, ale důležité je, abychom při použití jednoho z těchto pojmů upozornili, jak jej chápeme.

Relaxace

Zřejmě nejméně rozporů vzbuzuje pojem relaxace. Běžně je relaxace definována jako zmírnění či uvolnění psychického či fyzického napětí. Dle mého pohledu je tato definice trochu zužující. Vhodnějším se mi zdá definovat relaxaci jako činnost případně nečinnost směřující k zharmonizování našeho psychického a fyzického stavu. Relaxací mohou být činnosti i velmi náročného psychického či fyzického charakteru jako mohou být např. adrenalinové sporty.

Podstatou relaxace je, že vykonáváme činnosti směřující k vyvážení nerovnovážného stavu naší duše či těla. Vše je samozřejmě velmi individuální, záleží na podmínkách a mentalitě každého jedince a nelze proto stanovit jednoznačné obecné doporučení pro všechny. Pro některé duševně pracující lidi je vhodné fyzické vypětí při sportu někdy vedoucí až téměř k úplnému vyčerpání, zatímco těžce fyzicky pracující člověk by tuto formu zřejmě za relaxaci nepovažoval. Což platí samozřejmě i obráceně pro člověka těžce duševně pracujícího.

Považuji za nutné zdůraznit, že relaxací mohou být i činnosti, které jsou službou prospěšnou pro ostatní. Pro mě jsou relaxací například vaření, štípání dřeva nebo některé druhy oprav či úprav v domácnosti. Kromě sportu bývá dobrou relaxací hudba, zejména pokud je aktivně provozována. Meditace a kontemplace se dají považovat za jednu z forem relaxace.

Protože harmonický stav duše a těla je nutným předpokladem pro harmonický a šťastný život, je důležité věnovat i patřičnou pozornost vhodné relaxaci. Mnoho lidí, kteří tvrdili, že nemají na relaxaci čas a podmínky, po delší době zanedbávání relaxace zjistili, že najednou mají spoustu volného času v nemocnici, na lůžku doma, v invalidním důchodu, nebo po vynuceném odchodu z práce kvůli výrazně zhoršenému pracovnímu výkonu. Dlouhodobé podcenění relaxace mívá většinou negativní následky.

Koncentrace pozornosti na disharmonii psychického a fyzického stavu jsou podmínkou pro zjištění příčiny a stanovení nejvhodnějšího způsobu relaxace pro konkrétního jedince. Jednou z metod pro analýzu a stanovení vhodné relaxace může být meditace.

Meditace

Pod tento pojem je zahrnováno tolik různých forem lidských činností až nečinností, že je s podivem, že jsou spojovány shodným názvem. Dokonce je tento pojem používán i s pejorativním významem jako neúčelné přemítání nad nějakou věcí.

Je obtížné najít jeden sjednocující prvek v tomto labyrintu forem, zejména pokud se dostaneme i do té varianty (která se mi zdá docela přitažlivá), že určitou formou meditace by se mohla (či měla) stát většina našich běžných každodenních činností, jako je například stravování. Když se však přesto pokusím o stanovení tohoto prvku, tak se zdá, že tímto prvkem by mohla být koncentrace pozornosti na určitou činnost případně na nečinnost. Činností se v daném případě rozumí nejen činnost fyzická, ale zejména mentální aktivita.

Obdobně jako u relaxace je nepochybně obecná prospěšnost pro člověka podstatně ovlivněna její konkrétní formou pro konkrétního člověka a obdobně jako u relaxace by měla být vhodná forma volena zejména meditujícím jedincem nejlépe pomocí intuice. I když jsem si vědom jisté obdoby definice v kruhu, tak nejvhodnější formy (samozřejmě se nemusí jednat pouze o jednu formu) lze získat při meditaci. Většinou vývoj probíhá tím způsobem, že začínající hledá vhodné formy v literatuře nebo na internetu, od zkušených meditujících či na seminářích zabývajících se touto tématikou a posléze si vybírá vhodné formy pro sebe nebo si je sám vytváří.

V užším slova smyslu je meditace většinou chápána jako koncentrace pozornosti dovnitř své mysli. K tomuto účelu jsou používány různé formy či techniky meditací. Základ většiny technik bývá obdobný a bývá jím práce s dechem.

Meditací jsou také dosahovány stavy rozšířeného vědomí, i když jsou i názory, že meditace je stav rozšířeného vědomí. Dle mého názoru je meditace forma aktivity vědomí, zatímco pojem rozšířené vědomí označuje stav tohoto vědomí.

Meditační stavy jsou také popisovány jako určité stavy elektrické aktivity mozku. Kolísající elektrické potenciály mohou být zaznamenávány a vyhodnocovány pomocí elektroencefalografu jako vlny s určitou frekvencí. Zpracováním mnoha těchto záznamů (elektroencefalogramů) došli vědci k vymezení čtyř základních mozkových vln dle jejich frekvence a jsou uváděny v Hz.

Delta 1 - 3

Vlny delta se vyskytují v hlubokém spánku beze snů a někdy je lze zjistit při meditaci velice pokročilých jogínů, kteří se jí léta věnují.

Théta 4 - 7

Théta vlny se vyskytují ve spánku ve fázi REM – snění a ve stavu velmi hluboké meditace. Při takovém stavu mozku se usnadňuje a urychluje učení, tvořivost a obrazotvornost.

Alfa 8 - 13

Vlny alfa jsou charakteristické pro uvolněný stav mysli a meditaci. Vyskytují se rovněž při usínání. Často jsou meditační stavy uváděny jako přechod do alfa rytmů. Děti bývají ve stavu alfa rytmů daleko častěji než dospělí.

Beta 14 - 30

Beta vlnění se spojuje s běžným vědomím. Objevuje se ve chvílích, kdy je pozornost směrována na vnější prostředí. Vnímání, koncentrovaná myšlenková činnost, ostražitá bdělost a podobně jsou těmito vlnami doprovázeny.

Snahou meditujících bývá často odpoutání pozornost od vnímání těla a všech smyslových podnětů a určité formy „osamostatnění“ mysli. Vyšší formou bývá odpoutání od ega (odosobnění mysli), což znamená dosažení stavu čistého vědomí, kdy nejsou vnímány vazby na konkrétní ego. Zajímavé jsou i stavy, kdy se ve stavu rozšířeného vědomí stáváme jiným egem, než tím, kterým jsme v nynější inkarnaci. Tyto stavy jsou zajímavé tím, že napomáhají neztotožňovat se s egem a uvědomit si, že nejsme egem, což umožňuje práci s vlastním egoismem.

Častým problémem meditujících bývá skutečnost, že si pod pojmem meditace představují dosažení určitých vizí, získání odpovědí na řešení problémů nebo dosažení nějakých extatických stavů. Pokud se jim to nedaří, považují meditace za neúspěšné a někdy i vzhledem k tomu za neužitečné. Někteří jedinci k podobným závěrům (bohužel pro ně) docházejí po pár meditacích a touto velmi prospěšnou formou aktivity mysli se pak již více nezabývají.

Problémem částečně z opačné strany je to, že ji někteří považují za něco nudného, pracného až otravného a musí se do ní nutit a někdy jen z toho důvodu, že slyšeli či četli, že meditovat se má. Pravděpodobně příčinou bývá pro daného jedince nevhodně zvolená forma meditace, případně nepochopení, co to mediace je. Určitým nebezpečím může být také, když se meditace stane cílem a ne prostředkem a meditující si na ní vytvoří závislost. Každá závislost svou podstatou je překážkou na vývojové cestě.

Při určité míře zjednodušení se dají meditace členit na dynamické a statické. Podstatou statické meditace je setrvání v naprostém klidu a odpoutání od vnímání těla a okolních vzruchů. Při dynamické meditaci (například tanci) je naopak tělo zapojeno a pohyb je forma dosahování rozšířených stavů vědomí.

Příliš velký důraz na určitou (většinou velmi starou) techniku meditace nepovažuji za rozumný, ostatně jako jakékoliv dogma. Pro některá učení bývají určité techniky meditací nepřekročitelným dogmatem. Například při sezení v pozici „lotosový květ“ je pro některé lidi (zejména začátečníky) v podstatě nemožné odpoutat svoji pozornost od tělesných podnětů, což může mít za následek odmítnutí meditací jako takových. Na druhou stranu někteří lidé preferují pozici vsedě, protože při pozici vleže téměř okamžitě usínají. Nevidím však žádný důvod, proč by si každý nemohl zvolit pro něj vhodnou techniku meditace. Osobně preferuji meditaci vleže, protože se nejlépe vědomí odpoutává od vnímání těla.

Dle mého názoru je pro konkrétního meditujícího vhodná taková technika, která mu umožní dosáhnout jím stanoveného cíle meditace. Posuzování motivace a zvolené techniky meditace je již zase jen hodnocením, které záleží na hodnotícím subjektu. Existují však určité hranice, které vymezují pole meditací, abychom například odlišili meditaci od magie. Občas se stává, že někteří lidé zaměňují mentální ovlivňování jiných bytostí za meditaci. Soudím, že ani léčení na dálku a posílání energie se nedá podřadit pod pojem meditace, což ovšem neznamená, že je možné se meditací dostávat do stavu, ve kterém jsou tyto aktivity usnadněny.

Práce na sobě byť s energiemi či čakrami je sice na pomezí, ale osobně bych ji do meditace řadil. I v této souvislosti bych opět zdůraznil, že jediným hodnotícím hlediskem by měla být prospěšnost konkrétní formy pro konkrétního meditujícího.

Za další zjednodušení členění meditací lze považovat meditace, jejímž cílem je intuiční získání řešení nějakého problému, dosažení určitého stavu (například blaženosti, harmonie či štěstí) a dosažení stavu bez jakýchkoliv vjemů vnějších a vnitřních a jakékoliv mentální aktivity. Volně lze přiřadit i práce s energiemi a čakrami, nebo mentální sebeléčebné procesy.

Meditací lze dosáhnout i velmi vysokých stavů rozšířeného vědomí. Osobně za meditaci nepovažuji většinu transových stavů vědomí (pokud ne všechny), kdy se stav blíží spíše stavu bezvědomí. Otázkou samozřejmě zůstává definice transu. Příkladem jsou různá média, která si vůbec nepamatují, co v transu říkala.

Názor, že jediným či hlavním smyslem meditace je dosažení stavu bez myšlení považuji za zužující. Nejen pro začátečníky není dosažení stavu bez myšlení vždy zcela jednoduché. Už i vědecké lékařské autority začínají uznávat prospěšnost meditace na zdraví člověka, i když se již tak ve svých studiích nezabývají jednotlivými formami meditace. Každopádně se uvažuje o zklidnění mysli a odpoutání od vnějšího světa, obrácení pozornosti dovnitř své mysli.

Zcela vědomě zde nemluvím o cílech meditace, protože to je věc každého konkrétního jedince. Každý jsme na jiném vývojovém stupni a každý máme v tomto životě jiné úkoly a cíle a tím i jiné cíle meditace. Stanovení příliš vysokých cílů pro lidi začínající s meditacemi vede někdy (možná často) k rozčarování nebo dokonce frustraci, protože je pravděpodobné, že až na výjimky těchto cílů nedosáhnou tak rychle jak si představují po získání prvních informací o blahodárnosti a možnostech meditací.

Na druhé straně v současných podmínkách se výsledky meditací dostavují podstatně rychleji než například před deseti nebo dvaceti lety.

Kontemplace

Kontemplace se dá chápat také (dle Paula Bruntona) jako nejvyšší stupeň meditace.

Cílem kontemplace bývá dosažení stavu utišení veškeré mentální aktivity, stavu splynutí s absolutnem, určité formy osvícení. Tak jako je do určité míry vyšším cílem meditace spojení se s vlastním bytostným já, s overegem, tak vyšším cílem kontemplace je spojení s absolutnem (Absolutní myslí).

Někdy bývají pojmy meditace a kontemplace chápány s obráceným významem, než jak zde uvádím.

Běžnou životní praxí jsou různé meditační, relaxační a mentální techniky a jejich vhodnost obecně a vhodnost pro každého konkrétního jedince. Opatrnost je zde zcela určitě na místě, protože energie a kódy spojené s některými těmito technikami, mezi něž je nutno započítat i ritualizované modlitby (křesťanské nevyjímaje), jsou nepochybně minimálně nepříliš přínosné, pokud ne přímo škodlivé a jejich cílem není užitek pro toho, kdo tyto techniky provádí. Pro určitou představu, čemu by tedy tyto techniky mohly sloužit, uvádím jako příklad posilování (posílání energie) egregoru křesťanství, islámu, ale i New age, New world order apod.

Egregor je pojem vyjadřující existenci zvláštních astrálních útvarů, které jsou vytvářeny skupinovými představami, idejemi a pocity jako jsou např. náboženské a politické ideje, ale i hromadné všeobecné sklony a názory. Egregor je tedy astrální reprezentace kolektivní mysli a funguje jako více méně silná astrální bytost, není jen pasivním odrazem toho, co je společné lidským myslím, ale též aktivním činitelem. V tomto smyslu každý jedinec vyznávající nějakou náboženskou, politickou či jinou ideu, je spojen s příslušným egregorem, přičemž toto spojení je oboustranné: jedinec posiluje svou vírou a svými činy tento egregor a naopak je egregorem posilován v této víře a činech.

To však navozuje základní otázku. Jak poznat, která technika je nezatížená, je čistá a ještě navíc vhodná pro jednoho konkrétního člověka.

Na základě i vlastních zkušeností jsem došel k názoru, že nejlepší cestou je spolehnutí se na radu svého vnitřního mentora, svého overega (bytostného já). Myslím, že asi nelze předpokládat, že existuje „inteligence“, která by měla na našem „užitku“ z některé techniky větší zájem než je naše overego. Dokonce ani naše vědomé já nemusí plně chápat užitek konkrétní techniky pro nás tak dobře jako naše overego, zejména z dlouhodobějšího hlediska.

Proto považuji za velmi důležité při práci na svém duchovním vývoji, co nejdříve se koncentrovat na objevení, vytvoření či pročistění (záleží na zorném úhlu) komunikačního kanálu se svým overegem, často rovněž nazývaném jako spojením se se svým vnitřním já. Nepochybně mnozí takovýto komunikační kanál běžně nevědomě využívají a říkají tomu třeba intuice.

Nejvhodnější jsou samozřejmě takové meditace, které jsou řízeny (vedeny, prováděny) přímo vyšší inteligencí a člověk meditaci provádějící je pouze jakýmsi kanálem zajišťujícím přenos myšlenek do zvukové podoby (médiem). Taková meditace prováděná vyšší inteligencí je pak přesně směřována na potřeby a cíle meditace konkrétní osoby či osob a její účinnost je nesrovnatelná s meditací prováděnou běžně myslí člověka. Médium provádějící takovouto meditaci tak často nemá ani představu o čem ta meditace bude a jak vlastně skončí (co je jejím cílem) a rovněž se jí také často účastní jako meditující s obdobnými účinky pro něj. Dokonce myslím, že je vhodné, když si nevytváří žádný plán a vše nechá na vůli vyšší inteligence.

Moje silně zjednodušená představa o fungování takovéto meditace je ta, že overego média se napojí na overego meditujícího, které pak vlastně provádí meditaci pro „sebe“ (přesněji relativně samostatnou svoji část – vědomí člověka).

To však neznamená, že médium je nějak mimo a není schopno kontrolovat vlastní meditaci či reakce meditujícího či meditujících při případných potížích. Při meditaci pro jednu osobu se potíže nevyskytují, protože meditace je vyšší inteligencí přizpůsobena přímo pro tuto osobu. Nedá se ale vyloučit, že nutnou součástí je i řešení nějakých traumat, které může být bolestivé.

Samozřejmě musím upozornit, že by takové médium mělo být na určitém stupni vývoje (a tím i vyšších frekvencí vibrací), aby nemohlo dojít k napojení na nízkofrekvenční bytosti, jejichž zájem by mohl být zcela jiný než zájem meditujícího. 

Fiktivní rozhovor s „šéfem“ agentů Smithů

31.12.2014

V období silvestra je snad dovoleno nebrat vše zcela vážně, i když, co my víme. Rozhovor s bytostí, která si říká Thomas a je považována za neformálního šéfa agentů Smithů. Pro ty, kteří nečetli mé některé předchozí články, tak tzv. Globální elity se skládají z majitelů, architektů a agentů Smithů.

M: Ty jsi něco, co by se dalo označit jako šéf skupiny agentů Smithů?

T: Je zvláštní, že nás označuješ jako agenty Smithy, protože i my máme k tomuto označení kladný vztah. Ano do určité míry jsem něco jako šéf, ale nelze si to představovat v té hierarchické podobě, jaká panuje v představách lidí. Částečně by se to dalo pochopit právě na podobenství s filmem Matrix. V některých případech se agent Smith namnožil a dalo by se to formulovat jako mnoho těl a jedna duše. Je to však jen přibližné podobenství, protože jsem odlišné bytosti, ale naší výchovou a výcvikem došlo k určitému sjednocení myslí, včetně jistého druhu telepatického spojení. Pod pojmy výchova a výcvik, včetně výběru vhodných jedinců je nutné si představit něco výrazně odlišného od toho, jak tyto pojmy chápete vy. Vy byste to mohli nazývat třeba vymývání mozků či práce s rezonanční úpravou DNA. Takže jsem něco jako řídící element, ale všichni jsme do určité míry na stejném stupni hierarchie. Možná vhodnější výraz než šéf by byl koordinátor.

M: Jak ty ses stal součástí Globálních elit?

T: To je pro mě obtížná otázka, protože některé události byly z mé paměti vymazány a po pravdě řečeno jsem tomu víceméně rád a nesnažím se to zjistit. Mé poznání je tak vysokého stupně, že vím, že pro život je lepší některé věci nevědět.

M: Kolik lidí, či bytostí je orientačně ve vaší skupině?

T: Orientačně 200, ale nemáme úplně přesné hranice. Dejme tomu existuje tak zvaně úzký okruh asi 20 lidí, pak je širší okruh cca 180 lidí a pak je asi 500 až 1000 lidí, kteří jsou na přechodové fázi mezi agenty a loutkami či, jak někteří nazýváte obslužnou elitou.

M: Jak realizujete dosažení vlastních cílů?

T: Neexistuje dostupný prostředek, který bychom někdy nevyužili, ale naše vlastní působení je vyloženě skryté. My nedáváme rozkazy, ale spíše se jedná o pokyny. Málokdo si dovolí je nerespektovat. Pokud je nerespektuje, skončí ve funkci, případně je poslán na přípravu na další inkarnaci.

M: Vzletně řečeno o násilném ukončení života.

T: Jsou výrazně horší věci, než je smrt. My fungujeme už velmi dlouho, takže touto formou poskytujeme poučení i pro další inkarnace. Duše si přenáší v povědomí či nevědomí mnoho informací do dalších životů a práce s takovými lidmi je pak mnohem snazší.

M: Agenti sami vykonávají i přímo funkci terminátorů?

T: Ne, v tom se lišíme od filmu. K tomu máme jiné lidi, kteří také procházejí speciálním výcvikem.

M: Jak dalece si vaše loutky neboli obslužné elity uvědomují dle vašich informací to, že jsou loutky a k čemu slouží?

T: Někdy nás to až překvapuje, jak si to nepřipouští, jak si zkreslují vlastní role. Někteří jsou tím opravdu směšní. To ostatně vnímáš též. Jejich ega jim nedovolí si přiznat, jakou hrají roli. Skutečně je velmi zajímavé pozorovat lidi v tak zvaně mocenských funkcích politických i ekonomických jak snadno podléhají iluzím o sobě. Pravděpodobně je to jakýsi obranný mechanismus chránící před psychickým zhroucením.

M: Jak často přicházejí o iluze?

T: Neuvěřitelně málokdy. Po ztrátě mocenského postavení si vytváří vlastní iracionální příběhy, kterými to zdůvodňují. V podstatě ale nikdy nikdo o své roli nemluví. Mimo jiné také proto, že se bojí promluvit. Znají více případů konců lidí, kteří se nesmířili.

M: Co se tak významného změnilo, že původní koalice vlastníků, architektů a agentů v podstatě skončila? Tedy pokud opravdu skončila.

T: Opravdu je konec té původní podoby koalice. Architekti skončili zcela a vlastníci víceméně též. Architekti na základě informací, které dostali a na základě vlastních analýz přestali věřit v možnost realizace původních cílů. Vlastníci, kteří z koalice mají nejvíce co ztratit, zaveleli k ústupu, aby si zachovali alespoň část svého majetku a životy. Mají šanci dožít někde mimo centra civilizace v relativním dostatku či dokonce přebytku a klidu.

M: A co jejich patologická závislost na zvětšování majetku?

T: Každá závislost se dá léčit. I alkoholik, který nebude mít rok přístup k alkoholu, se nakonec dostane ze své závislosti, i když to bude traumatické. Všichni to také nemusí přežít a někteří mohou odejít i dobrovolně s nadějí na další inkarnaci.

M: Že by s karmickou zátěží z tohoto života měli mít nějaký skvělý příští život?

T: Cesty osudu jsou nevyzpytatelné a ani karma nefunguje vždy zcela přímočaře. Dostali nabídku a část z nich ji přijala. Část se snažila ještě pokračovat, ale protože architekti odešli či někteří byli odejiti, necítí dostatek prostředků k pokračování. Logicky nejsou míněny finanční prostředky. Kromě toho finanční energie jako každá jiná má svůj účinek pouze, když proudí a toky energií jsme zajišťovali my na základě projektů architektů. Bývala to velmi účinná symbióza. Výše konta sama o sobě ještě neznamená moc. Tak zůstali odkázáni jen na nás a došli k obdobnému závěru jako my, že naše cíle již nejsou totožné.

M: Co je tedy nyní vaším hlavním cílem v současné situaci?

T: Zajímavá otázka a samotnou otázkou už je, zda se tomu vůbec dá říkat cíl. Velmi zjednodušeně řečeno se snažíme udržet si moc co nejdéle. Nikdy jsme neměli majetky v rozsahu, jaký by si lidé představovali u globálních elit. Peníze jsme nepotřebovali, protože vždy jsme dostali to, co jsme chtěli či potřebovali. Stačilo vhodně nasměrovat toky energií a nejen finančních. Majetek by pro nás byl jen zátěž.

M: Jakých například ještě?

T: Třeba sexuálních. V některých směrech jsme stále jako normální lidé s jejich potřebami a touhami. Jejich uspokojování je však mnohem jednodušší než pro normální lidi. V reálném socialismu byli také lidé, kteří svými majetky také nepřevyšovali nějak výrazně běžné lidi, ale měli vše, co potřebovali.

M: Kam tedy směřujete? Je tím cílem ještě NWO?

T: Prodloužit co nejdéle existenci či chceš-li agónii současného systému či matrixu. Většinou jsme již staršího věku a máme už hodně za sebou, takže dalších deset let bychom brali.

M: V tomto bodě se naše názory dost liší.

T: O tom nepochybuji, ale aby ses nedivil, kolik lidí netouží po žádné zásadní změně.

M: Nejsem ani slepý ani hluchý, takže se nedivím. Tito lidé jsou pro vás mocnou oporou.

T: Jejich vědomí a jejich hodnotová orientace.

M: Jakými prostředky toho chcete dosáhnout?

T: Jednoduše jako vždy – konflikty, války, krize, chaos, strach, nenávist, fanatismus. Ostatně nic nového pod sluncem.

M: A to má sloužit k čemu?

T: Sám už sis mnohokrát odpověděl. K snížení frekvence vibrací, k co nejdelším udržení současného stavu, k oddálení přechodu lidstva na vyšší vibrační úroveň, k zabránění probouzení lidí a lidstva. Proudění temné energie k spolupracujícím energetickým bytostem, které se živí negativními energiemi. Oni nám zase pomáhají udržet se u moci a realizovat naše cíle.

M: Pokud tvrdíte, že se nelišíte od mých základních filosofických konceptů, nebojíte se příštích inkarnací, a že vás dostihne karma?

T: Nebojíme. Prostě nám to za to stojí. Jedná s o určitý druh poznání, když se na to podíváme z vyšší úrovně poznání. Jak sám píšeš, každý z nás někdy někde je, byl nebo bude Kristem, Buddhou nebo Hitlerem, nebo někým jiným, o kterém se dějiny ani nezmiňují, který má na kontě i strašnější věci, protože ze zákulisí řídil to, co se dělo.

M: V jakém vztahu jste k Putinovi? Je vaší součástí?

T: Ne. Není naší součástí, ale dalo by se říct, že jeho postoje nám do určité míry vyhovují, Podporujeme všechny konflikty a to, co se děje na Ukrajině nám vyhovuje. V našem zájmu není vítězství v tomto konfliktu, ale jeho pokračování co nejdelší dobu. Plyn, základna na Krymu, to jsou jen zástupné důvody. Dlouhodobá všestranná krize je naším cílem. K tomu stačilo koupit pár lidí na Ukrajině. Některé koupit, některé vydírat.

M: Co NWO?

T: My si uvědomujeme, že tohoto cíle už nemůže být dosaženo, na rozdíl od několika vlastníků. Ti však už nemají žádné, nebo téměř žádné prostředky, jak ho dosáhnout. Jsme v podstatě v podobné fázi, jako byl agent Smith ve filmu Matrix, kdy ovládáme matrix, ale nemáme síly ani prostředky pro ovládnutí vyšších úrovní a ty jsou rozhodující pro příští vývoj. Příští vývoj v rámci delšího časového horizontu.

M: Takže je vaším zájmem, aby Amerika srazila na kolena Rusko, Čínu a podobně?

T: Ne, není to naším zájmem. Naším zájmem je snižování frekvence vibrací, nebo jejich udržování na současné úrovni, vytváření negativních emocí všeho druhu a vyvažování množství probouzejících se lidí. Polarizace je pro nás výhodná. Čím více polarizace, tím více konfliktů, tím se udržíme déle u moci. Někteří z nás mezitím odejdou a je velká pravděpodobnost, že i násilně. To nás neděsí. To říkám zcela otevřeně. Ztráta moci je pro nás horší. Smrt nic neznamená, inkarnací je mnoho. Někdo to může chápat jako vymyté mozky a není to úplně od věci.

M: Postrádáte emoce? Nevadí vám utrpení druhých?

T: Takto to není. Máme je, ale jsou posunuté. Toto posunutí je nutno chápat tak, že jsme částečně odlišní od ostatních lidských bytostí, i když je samozřejmě otázkou, co je to lidská bytost. Naše emoce se blíží bytostem, které nazýváte reptiloidi. Jedná se o absenci některých lidských pocitů jako je lítost nebo soucit. Tyto emoce máme hodně potlačené a víceméně se vztahují opravdu jen a pouze na velmi úzký okruh velmi blízkých bytostí a stejně jen v omezené míře. To nám dává velkou výhodu při realizaci našich plánů. Zase bych odkázal na film Matrix. Kdo ví, čím nebo kým byli tvůrci inspirováni. Jen je třeba odfiltrovat básnickou licenci tvůrců.

M: Jsou agenti i v Rusku nebo v Číně?

T: Ano jsou. I v Česku. Ale jména nebo bližší podrobnosti neočekávej.

M: A Putin?

T: Ani agent a ani loutka.

M: Bohužel? Tedy z vašeho pohledu.

T: Ne. Máme rádi důstojné soupeře. Jsme hráči a hra nás baví. Boj o moc je hra. V tom se lišíme od vlastníků a architektů. Nás zajímá hra, ne jen výsledek. Stejně žádné vítězství trvalého charakteru neexistuje. Historie zfalšovaná i nezfalšovaná je toho dokladem. Nic netrvá věčně.

M: Vraťme se k Putinovi.

T: Není to náš člověk, ale v Rusku jsou síly, které se pohybují na hraně mezi agenty a loutkami. Ti jsou ve všech oblastech. V tajných službách, armádě, politice, byznyse. Pokud by je však někdo měl tendenci vidět pouze jako nepřátele Ruska, tak je to nepřesné. Oni udržují rovnováhu v konfliktu. V některých případech mohou Rusku předávat i informace, aby nedošlo k převaze druhé strany. Opět musím upozornit na důležitou věc. Naším cílem není zničit Rusko. Nemáme totožné cíle s iluzorními cíly šéfů korporací. Iluzornost spočívá v tom, že si někteří myslí, že opravdu řídí.

M: Jste ochotni dojít až k rozpoutání třetí světové války s vysokou pravděpodobností jaderné?

T: Ne. Nám jde o moc. K tomu jsme byli naprogramováni. Ničení za každou cenu rozhodně nebylo úmyslem našich programátorů. Nad kým bychom pak měli moc. V lepším případě nad několika sty metry čtverečními a pár lidmi v bunkru. Kromě toho by to nebylo dovoleno. Nad námi jsou energetické bytosti, které nazýváte dravci. My víme, že jsme součástí určitého plánu. Pracujeme či hrajeme v rámci vymezených rolí. Z pohledu vyšších sil a představ si pod tím cokoliv, co je pro tebe přijatelné, třeba mimozemšťany nebo nadpozemšťany, tak absolutně není zájem, aby Země byla zničena. Víme, že časem se Gaia a lidstvo posune na vyšší úroveň. To je prostě součástí plánu. I my jsme určitý prostředek něčeho, čemu by se dalo říct katarze lidstva. My už známe svoji roli včetně její omezenosti. Na rozdíl od některých vlastníků, jejichž ego přerostlo do té míry, že si mysleli, že jsou bohy.

M: Jak je to se spoluprací s mimozemšťany, jež my označujeme za negativní?

T: Skončila. Byla to spolupráce vlastníků, kteří si mysleli (dle našeho názoru naivně), že spoluprací s mimozemšťany ovládnou Zemi. Přitom by se dostali opět jen do kategorie jakýchsi lepších loutek, možná ani ne obslužných elit, pokud by vůbec dosáhli alespoň tohoto statusu. Je to jeden z důvodů, proč my s nimi nespolupracujeme. Ani to už není možné, protože jiné síly, které vy (a dle našeho názoru rovněž naivně) označujete za světlé ve smyslu nepřítel našeho nepřítele je náš přítel, je ze Země vytlačily.

M: Je to možno chápat tak, že lidstvo bylo do určité míry ponecháno svému osudu?

T: Ano, je to jeden z možných a pravděpodobných závěrů. Dá se to tak chápat.

M: A toho se snažíte využít vy?

T: Ano, dá se to tak chápat.

M: Takže v současné době již nejsou ve sféře Země žádní mimozemšťané?

T: Kdybych řekl, že je to nepřesné vyjádření, tak by to byl těžký eufemismus. Pokud použijeme termín ve sféře Země, tak jich je zde mnoho. Jak na Zemi, tak ve Sluneční soustavě. Ale dle našich informací jsou povinni zachovávat přísnou neutralitu. Jediné, co mají povoleno, je předávání informací, a to ještě ne informace každého druhu. Informace o nových technologiích a zbraňových systémech především patří mezi ty zakázané informace. Lidstvo samo si má tvořit svůj osud bez vnějších vlivů, aby prošlo určitou katarzí. A my jsme jedni z významných tvůrců té katarze. Z toho pohledu, že jsme spolutvůrci té katarze, nevidíme naši karmu pro příští inkarnace tak černě, jak by se mohlo zdát. Připouštím však, že naše informace nemusí být přesné a vše může být jinak. Přece jen jsou naše zdroje informací v poslední době výrazně omezenější.

M: Vy jste ve spojení s nějakými mimozemšťany?

T: Ne, nejsme. Nevěříme nikomu jinému než sobě. Určité informace přijímáme. Ve svém vlivu máme skupiny lidí či bytostí, které jsou schopny získávat informace z informačních polí případně od mimozemšťanů. Takto zprostředkované informace dostáváme. Vzhledem k našemu výcviku nejsme sami schopni takovéto činnosti. Máme pouze částečnou schopnost vzájemné telepatie. To se nám daří.

M: Průběh katarze odhaduješ tak na deset let? Není to spíše vaše zbožné přání?

T: Byli bychom rádi, kdyby se to protáhlo co nejdéle, ale z informací od našich ještě přátelsky nakloněných architektů, ta doba nebude delší než deset let. Může být kratší, mohou se odehrát různé nepředvídatelné události, vyšší síly mohou vše urychlit. Jedna z informací mluví o tom, že k zásadnímu zlomu by mohlo dojít už v roce 2017. Pro Česko by pak měl být významný rok 2018, jako vždy osudové osmičky.

M: Nespolupracujete již vůbec s žádnými architekty?

T: Víceméně ne. My si plně přiznáváme, že byli ve vztahu k nám příliš geniální. Oni byli celkovým výběrem a přípravou projektováni na tvorbu strategie, taktiky, na plánování, zatímco my na realizaci plánů. Byli schopni připravit plán, který předvídal sedm osm devět či dokonce deset tahů dopředu. My vidíme tak na tři až pět. Obyčejní lidé na jeden, inteligentní na dva nebo tři. Ztratili jsme k architektům důvěru, protože oni na základě jim dostupných informací (a že architekti skutečně neměli informační nouzi) a vlastních analýz došli k závěru, že NWO již není realizovatelné. Možná, že u nich došlo i k efektu, který nazýváte probuzení, a nechtějí se již tohoto procesu účastnit. A my nemáme žádné záruky, že to co by pro nás plánovali a my jsme schopni vidět tak na pět tahů dopředu, které se nám mohou zdát v souladu s našimi plány, by se v osmém či devátém tahu neobrátilo proti nám.

M: Máte nějaké náboženství či filozofii?

T: Naše filozofické či náboženské vyznání se zase tolik neliší od východních filozofií či náboženských směrů. Jen jsme si trochu pozměnili rčení „Pomoz si sám a bůh ti pomůže!“ na „Pomoz si sám, bůh jsi ty.“

M: Proč vlastně předáváš tyto informace o vaší skupině někomu jinému?

T: Prostě máme určitý zájem, aby určitá specifická skupina bytostí znala naše názory. Tato skupina bytostí je tak malá, že nemůže nijak ovlivnit veřejnost tak, aby tomu uvěřila, či dokonce na to zareagovala. Stejně to bude bráno jako jakési konspirační teorie, kterých je takové množství, že se v tom nedá orientovat a najít pravdu. Na vytváření konspiračních teorií máme celý tým lidí, to není žádný problém. I v uměle vytvořených a záměrně matoucích konspiračních teoriích sdělujeme částečně pravdu. My tak plníme jedno nepsané pravidlo, že o našich záměrech informujeme.

M: Máte také anděly strážné?

T: Máme také své anděly strážné. Každá bytost je má.

M: A máte i svého boha? Tím myslím boha, který by se něčím odlišoval od bohů jiných náboženství. Případně, kdo je vaším bohem?

T: Naše pojetí boha se tolik neliší například od tvého. Konspirační teorie včetně těch, které jsme sami stvořili, z nás činí někdy krvelačná monstra, jejichž bohem je satan, ale to je minimálně velmi nepřesné. To je klasická ukázka černobílého pojetí…

M: Které vy ale přece sami podporujete.

T: Musím se vždy smát obecné lidské touze vidět zlo ztělesňované, jak jinak než satanem, vždy na té straně, kterou někdo vnímá, ať už z jakéhokoliv důvodu jako nepřátelskou. Mistři jsou v tom náboženští fanatici a nevynikají v tom rozhodně jen muslimové.

M: Na internetu je ale mnoho informací o satanských rituálech.

T: Kdo se účastní těch rituálů?

M: Údajně i politické špičky.

T: To je systém manipulace s našimi loutkami, ve kterých si některé loutky libují, dodává jim to pocitu výjimečnosti, ale s námi to nemá nic společného.

M: Jak dalece si uvědomujete, že jste součástí určitého matrixu, tak jak si to nepochybně uvědomoval i agent Smith ve filmu Matrix?

T: Je to obdobné. Víme, že jsme součástí matrixu a jaké formy matrixu a už to je naše obrovská výhoda proti velké většině lidí. Kromě toho obdobně jako agent Smith my s matrixem umíme pracovat a přizpůsobovat jej k obrazu svému.

M: Jak dalece si uvědomujete existenci různých úrovní matrixu a v jaké úrovni se pohybujete?

T: Naše poznání a množství informací, které máme k dispozici je mnohem vyšší než u lidí, kteří se považují tak zvaně za probuzené. Také to bylo součástí našeho vzdělávání a výcviku. Neexistovalo žádné informační tabu v tomto procesu.

M: O kterém byste věděli.

T: Vyloučit se nedá nikdy nic. Ale my jsme tvůrci matrixu té úrovně, který jsou běžní lidé ještě schopni vnímat a který ty označuješ jako konzumně tržní matrix.

M: Jak se díváte na volné energie?

T: Možná překvapivě pro většinu lidí, ale my je vítáme. Nepochybně sis všiml informace, co činí rodina Rockefellerů v této oblasti. Samozřejmě je tu rozpor s obslužnými elitami, které jsou vedeny především svými finančními zájmy, a pro některé z nich to není výhodné. Některým vynálezcům a propagátorům poskytujeme dokonce jakousi ochranu, která však není běžně viditelná. Jinak by někteří už byli dávno nemilosrdně zahubeni. Pro nás přechod na volné energie znamenají velké změny ve společnosti, což nutně vyvolá chaos a v něm se umíme dobře orientovat. To nám, jak předpokládáme, umožní prodloužení moci. Všechny prudké pohyby a změny ve společnosti přinášejí konflikty, což je přesně to, v čem se dokážeme perfektně orientovat. Ostatně máme v tom opravdu dlouhodobou praxi.

M: Proč už tedy generátory volné energie nejsou k dispozici?

T: Protože matrix konzumně tržní úrovně je systém, jehož uspořádání už principiálně brání jakýmkoliv zásadním změnám, které ho mohou dlouhodobě poškodit a v daném případě až zničit. Jakýkoliv systém má své vlastní obranné mechanismy, jinak by nemohl fungovat delší dobu. Co se týče volné energie je například jedním z obranných mechanismů všem žákům a studentům pracně vštěpovaný zákon o zachování energie. Kolik lidí volné energie odmítne bez dalšího uvažování jen vzhledem k tomuto zákonu. Čelní představitelé tohoto matrixu nechtějí pokud možno žádné změny. Nemají k dispozici architekty, aby viděli, co bude za šest, sedm kroků v budoucnosti. Každé změny mohou být ohrožením jejich postavení. Při pohledu do historie každá významná změna vždy znamenala ohrožení vládnoucí vrstvy. Když pomineme ty, co jsou skryti za oponou, tak změny smetly tuto tak zvaně vládnoucí vrstvu, nebo její část nebo ji významně ohrozily. Ztratila majetky a moc. Proto příslušníci vládnoucí vrstvy nemají zájem na žádných změnách, protože nejsou schopni předvídat, co se stane. Internet může být jednou takovou ukázkou. A to se týká i zemí, které za ropu a plyn platí těžké peníze. Změnit toky peněz z neobnovitelných zdrojů energií na volné energie není problém. Byl by to nový zdroj peněz, ale oni nejsou schopni dohlédnout, jaké všechny změny by to pro společnost znamenalo. V první fázi by peníze určitě vydělali, ale co pak. Co kdyby se například zcela změnila funkce peněz. Co kdyby se lidi stali mnohem svobodnější bez závislosti na státu. Tok peněz by se pak mohl zcela zastavit a oni mají závislost na vydělávání peněz.

M: Takže generátory volné energie již jsou k dispozici?

T: Určitě. Víme o nich a také je umíme využívat.

M: Jak dalece podle vašich informací hrozí velké katastrofy typu zemětřesení, tsunami, sopek a podobně?

T: Toto nebezpečí je velmi reálné, ale doufáme, že se v příštích deseti letech neuskuteční. I když některé katastrofy by nám zřejmě prospěly. Katastrofy typu Yellowstoneského parku nejsou v našem zájmu. Totální zničení téměř poloviny Země by nám nic nepřineslo.

M: Je ve vašich silách předcházet těmto katastrofám?

T: U velkých katastrof je to mimo naše možnosti. Pomíjím ty tak zvaně přírodní katastrofy, na nichž se podílíme. Reakce bytosti jménem Gaia je mimo náš dosah.

M: Proč jste nenavázali spolupráci s některou skupinou mimozemských civilizací, které se tu podle vás vyskytují v hojné míře?

T: Důvody jsou zjednodušeně řečeno dva. Za prvé je to skutečnost, že té skupině, která by to tu chtěla ovládnout, nevěříme, protože se obáváme s vysokou mírou pravděpodobnosti, že bychom se stali nepotřební v té míře, že bychom mohli být zlikvidováni jako potencionální síla odporu. No a za druhé, ta druhá skupina mimozemských civilizací zase nevěří nám a nechce spolupracovat s námi.

M: Jako skupina jste stále kompaktní? Nikdo vás neopustil?

T: Relativně malá část nás opustila a žijí jako obyčejní lidé a zhledem k tomu, že zachovávají mlčenlivost, je nám to jedno. Nemají se špatně, peníze mají, jen se musejí odstěhovat na zcela jiné místo, protože přestože nebyli veřejnosti známi, své nepřátele nepochybně měli. Změní identitu a odstěhují se do Argentiny a podobně. Tam si v klidu dožívají, ale dle našich informací poměrně brzo odcházejí na druhý břeh.

M: Využívali jste také někdy senzibily?

T: S opravdu senzibilními lidmi jsme nepracovali, protože opravdu senzibilní osoby poznaly, co jsme zač a nechtěli s námi spolupracovat. Také z toho důvodu se nemusel podařit každý personální výběr, protože agenti neměli přesné informace o konkrétní bytosti. Lidi, kteří jsou nadáni parapsychologickými schopnostmi, jsme získávali pro spolupráci tak, aby o tom nevěděli, což vzhledem k jejich schopnostem není tak jednoduché. Není to tak, že by všichni patřili k silám světla, ale oni byly natolik senzibilní, že byli schopni si mimosmyslově zjistit informace o tom, jaká by byla jejich role, že by byli pouhé loutky, které v okamžiku, kdy by již nebyly potřebné, by byly odstraněny. Minimálně by byla deaktivována jejich schopnost informovat o tom, co dělali.

M: Jak dalece jste si vědomi toho, ž existují bytosti z vyšších úrovní, které jsou mimo sféru vašeho vlivu?

T: Vždy jsme věděli o tom, že existuje možný zásah tak zvaně vyšších sil do naší reality. Proti tomu v podstatě nemáme obrany a nejsme schopni jej zakalkulovat do našich plánů.

M: To mě naplňuje jistým optimismem.

T: Tyto bytosti však nemají černobílé vidění jako velká většina lidí, takže je otázka, zda jejich existence je důvodem k tvému optimismu.

M: Optimismus není záležitost kvality informací, ale jejich hodnocení.

T: Souhlasím. To je také důvod, proč i když máme přibližně stejné informace, tak se v pohledu na ně výrazně lišíme. Až se příště potkáme, potkáme-li se ještě někdy, uvidíme, čí hodnocení se více blížilo realitě.

M: Díky za rozhovor a sbohem. To sbohem je pro mě optimistické hodnocení situace.

T: Také děkuji a nashledanou. To nashledanou je pro mě optimistické hodnocení situace.

Atlantida známá i neznámá

31.6.2015

O Atlantidě bylo už napsáno tolik textů, že to vypadá, že se už vlastně nic nového nedá napsat. Atlantida mě zajímala odedávna a v jisté době jsem přečetl vše, co se dalo a stále alespoň projdu vše, co zahlédnu. To se odehrálo už v době, kdy jsem ještě nic netušil o svých inkarnacích v Atlantidě. Můj první vážný kontakt s Atlantidou byl díky televizi a její adaptaci díla Vítězslava Nezvala "Dnes ještě zapadá slunce nad Atlantidou" v roce 1977. Zvláštní na tom bylo to, že mě vůbec nenapadlo, že se jedná "jen" o báji a ne o skutečnou existenci Atlantidy. Důvod, proč jsem se rozhodl pro téma Atlantida je ten, že jsem byl o to požádán, ale jedná se o téma, které je mně velmi blízké. Takže předkládám v trochu útržkovitém podání, což vzhledem k rozsahu ani není jinak možné, svoji verzi Atlantidy, která je tak jednou z asi 50 tisíc dalších publikovaných či nepublikovaných verzí. Rozhodně se nejedná o jakkoliv komplexní přístup, ale spíše o nové pohledy na některé aspekty fenoménu Atlantida, jestli je to vůbec ještě možné. Takže moje informace jsou do určité míry dvojího druhu. Jednak jsou to povšechné a všeobecně přístupné informace pro ty, kteří toho o Atlantidě vědí velmi málo a jednak se jedná o informace, o kterých jsem se jinde nedočetl.

Osobně mám několik inkarnačních vzpomínek či zážitků z Atlantidy včetně rezonance se současností. Některé byly úžasné jako například plavání s velmi inteligentními delfíny, ale na druhé straně zážitky z katastrofického konce nebyly nijak příjemné nebo byly dokonce hrůzné. Velké množství informací lze dohledat na internetu. Tyto informace jsou však často rozporné až zcela protichůdné, případně už na první pohled nevzbuzují příliš velkou důvěru. Zdrojem bývají channelingy či informace od různých mimozemšťanů. Je těžké odlišit, kdy se jedná o zavádějící zdroje a kdy se jedná o úmyslné desinformace jako je tomu u velké části vědy, která si říká historie.

Jeden z důvodů, proč jsou pro mnohé lidi informace o Atlantidě tak zajímavé, plyne z toho, že se často uvádí, že situace v dnešní společnosti je velmi podobná situaci před katastrofickým zánikem Atlantidy. Rovněž se tvrdí a já s tím souhlasím, že v současné době je zde inkarnováno mnoho bytostí či duší, které absolvovaly inkarnace v Atlantidě zejména z období jejího konce a dokonce se aktivně podílely ač neradi či nevědomky na jejím konci. Mnozí se zde nyní inkarnovali i z toho důvodu, aby nedošlo k opakování katastrofického konce civilizace.

Z pohledu soudobé oficiální vědy je důkazů o Atlantidě velmi málo, pokud ovšem by byli vědci ochotni informace, které jsou k dispozici, vůbec připustit jako důkazy. Základní informace pochází od řeckého filozofa Platóna, který informace převzal od řeckého státníka Solóna, který je měl získat od egyptských učenců - kněží při své návštěvě Egypta. Popisu Atlantidy od Platóna se věnovat nebudu, protože si jej každý může dohledat na internetu. Kromě toho existuje ještě několik starobylých map, kde je Atlantida zakreslena mezi Evropou a Amerikou a rovněž existuje mnoho informací takového charakteru, který oficiální věda neuznává ani jako indicie. Jsou to informace od lidí, kteří si vybavují své vzpomínky na inkarnace v Atlantidě, což je ostatně i můj případ.

Pravděpodobně největším a relativně nejdůvěryhodnějším zdrojem informací o Atlantidě je Edgar Cayce, kterému se říkalo spící prorok, který toho o Atlantidě sdělil při svých seancích poměrně dost.

Proslavil se zejména svými diagnózami, které získával a diktoval ve zvláštním stavu mysli podobném hypnotickému spánku. Za 43 let svého působení tak poskytl cca 8000 vesměs úspěšných informací o způsobu či formách léčení pro nemocné všeho druhu. Zajímavé bylo, že upozorňoval některé lidí, že i přes navrhnuté léčení se jejich stav opět zhorší, pokud nezmění způsob života.

Souhrn jeho "vzpomínek" na Atlantidu u nás vyšel pod názvem "Tajemství Atlantidy". Mnoho zajímavých informací je v knize Ivo Wiesnera "Atlantida - mýtus nebo zapomenutá historie?". Kromě toho mám doma ještě další 4 knihy o Atlantidě a pokud bude mít někdo hlubší zájem o dané téma, tak si je najde na internetu. Mnoho informací, i když ne zcela přímých, se vyskytuje v mýtech mnoha národů a tyto informace jsou v uvedených knihách obsaženy. Ivo Wiesner i v mnoha dalších svých knihách přisuzuje mnoho významných historických událostí a zejména katastrof působení planety Nimiru či Nibiru, která obíhá Slunce po velmi excentrické dráze. Tato planeta se údajně vrací do sluneční soustavy a blízkosti Země vždy jednou cca za 6 115 +- 100 let a způsobuje zde katastrofy velkého rozsahu a výrazně i ovlivňovala historii Země a Atlantidy včetně jejího zániku.

Atlantida sama o sobě je velice široké téma už jen z toho důvodu, že v různých podobách existovala přibližně 100 tisíc let, i když informace o době jejího trvání se také velmi liší. Přesto si dovolím téma ještě lehce rozšířit. Běžně máme tendenci mluvit o sobě jako o pozemšťanech a o ostatních bytostech ve vesmíru jako o mimozemšťanech, případně nadpozemšťanech. Toto označení je minimálně nepřesné v jednom bodě. Dle nejen mých informací se na Zemi pravděpodobně nevyvinula žádná bytost, kterou bychom mohli označit jako člověk z našeho dnešního pohledu. Pomíjím pro tyto účely to, že slovo vyvinul je v mém filozofickém konceptu problematické, protože vše je jedno ohromné vědomí a v podstatě vše je výsledkem tvůrčího aktu tohoto vědomí.

To znamená, že člověk či jakýkoliv jiný humanoid byl stvořen, což odpovídá i biblickému příběhu, i když poněkud ve zjednodušené a dalo by se říct zmaterializované podobě. Podle nejen mého názoru všechny bytosti na Zemi, které označujeme jako lidi, jsou důsledkem imigrace z jiné části galaxie či dokonce možná i z jiné galaxie. Například, jak jsem již několikrát uváděl, z hvězdného systému Vegy. Imigračních vln bylo více a součástí jednotlivých vln byly různé rasy.

Víru v existenci Atlantidy či vědění o její existenci má dnes už relativně mnoho lidí. Názorů na její polohu je více, i když převládá její umístění do Atlantického oceánu mezi Evropu a Ameriku. Odlišná umístění jako například oblast Středozemního moře, pobřeží Španělska, Antarktida i další exotičtější místa neodpovídají ani Caycemu, Platónovi, starým mapám, inkarnačním vzpomínkám mnoha lidí ani mým informacím. Jedním z hlavních důvodů, proč jsou hledána jiná místa, než uvádí Platón je to, že nejsou objevovány žádné zbytky po této velmi rozvinuté civilizaci, což je rovněž hlavním důvodem pro předpoklad její neexistence. V poslední době se však vyskytly zprávy o tom, že v moři mezi Azorskými ostrovy, které jsou dle mnoha informací zbytkem Atlantidy, byla objevena pyramida.

V této souvislosti je vhodné si uvědomit, že Atlantida, která byla v původní podobě kontinentem, existovala na naše poměry velmi dlouho - orientačně 100 tisíc let a po více katastrofách se stala ostrovem v podobě uváděné Platónem. Ivo Wiesner uvádí následující časové údaje.

Vznik hlavního kontinentu v roce 113 519, rozpad na 7 ostrovů v roce 27 909, zánik většiny ostrovů v roce 15 679 a konečný zánik Atlantidy v roce 9 564 vše před naším letopočtem.

Dle mnoha zdrojů a mých osobních zkušeností jsou pozůstatkem Atlantidy Azorské ostrovy s ostrovem Pico a nejvyšší horou Azor i Portugalska s názvem rovněž Pico. Azorské ostrovy byly pravděpodobně nejvyšším pohořím a Pico nejvyšší horou Atlantidy, a proto přes velký pokles celého ostrova Atlantidy zůstaly čnět nad mořem. Jako zbytky Atlantidy jsou označovány i další ostrovy v Atlantiku, ale Azory patřily k centrální části či centrálnímu ostrovu Atlantidy.

Proto, když vnímáme pojem Atlantida a zejména Atlanťané, je nutné si uvědomit délku jejího trvání, tj. cca 100 tisíc let. Představte si mluvit jednotně o Evropanech jako lidech, kteří obývali Evropu v průběhu 100 tisíce let. Například, když někteří autoři píšou o vědě, kultuře či architektuře Atlantidy, tak je to možné vztáhnout pouze na určité kratší časové období většinou z jejích pozdních fází. Představte si, kdyby někdo hovořil o současné vědě a kultuře v Evropě a vztáhl ji na období sto tisíce let.

Posuzovat obyvatele jedné země, kontinentu, planety či hvězdného systému podle jedné z jejich reakcí v nějaké historické události je opravdu hodně nepřesné. Klasická ukázka je, když se mluví o tak oblíbených Plejáďanech. Přitom Plejády jsou hvězdokupa skládající se z více než 1000 hvězd. Většinová představa Plejáďany vidí jako jednu z forem humanoidů. Přitom dle odhadů astronomů jsou hvězdy staré kolem 500 milionů let, takže není předpoklad, že by se tam měly vyskytovat inteligentní bytosti v souladu s našimi představami. To neznamená, že by se tam nemohl vyskytovat inteligentní život, ale zřejmě v jiných formách než jsme zvyklí, například jako energetické bytosti. Zajímavé je, že jedno z jmen Plejád jsou Kuřátka, což by mohlo naznačovat, že se jedná o mladé hvězdy, i když ten název dostaly dávno před informací astronomů o jejich předpokládaném stáří.

Podle více informačních zdrojů včetně mých byly humanoidní bytosti v počátcích Atlantidy jemnohmotnější struktury s nižší hustotou hmoty těla. Postupem doby se hustota zvyšovala a Atlanťané se stále více integrovali do hmoty, až se jejich těla téměř neodlišovala od našich. Otázkou zůstává, zda se později neinkarnovaly i odlišné duše. Jedna z variant je i ta, že postupně do Atlantidy přicházeli lidé z Hyperboreje, která se po jedné z kosmických katastrof stala neobyvatelnou. Část migrantů šla do Evropy, část do Atlantidy a část do severních oblastí Asie. Pokud jdeme počasové ose dále do minulosti máme těch informací méně, takže nejvíce informací je v souvislosti se závěrečnou fází a zánikem Atlantidy. Nelze si ovšem představovat pod závěrečnou fází nějakých dvacet let, ale spíše se jednalo o období v kategorii tisíců let.

V přibližně středním období Atlantidy, kdy krize společnosti se neprojevovala ani náznakem, byla společnost uspořádána a fungovala z našeho pohledu jako ideální společnost a pro mnoho dnešních lidí by se jevila spíše utopie. Společnost nebyla zdaleka tak technologicky zaměřená a posedlá růstem a vývojem. Harmonický život byl ovlivněn i v té době existující harmonií energií jin a jang, což se projevovalo i na řízení společnosti. Jednalo se o klasické uspořádání zjednodušeně označované jako systém vladař a kněžka. Tyto dvě funkce měly specificky a vzájemně provázaně vymezený rozsah svých kompetencí, které se vzájemně doplňovaly a ovlivňovaly. Například jednou z velice důležitých kompetencí kněžky byl podíl na výběru vladaře. K tomu, aby se někdo stal vladařem, musel být obdařen velkou dávkou moudrosti, a to, aby takový člověk byl vladařen zvolen, zajišťovala svými senzibilními schopnostmi právě hlavní kněžka. Vzhledem ke svým schopnostem, ke kterým byla od dětství cvičena, připravována a byla vybírána jako nejlepší z nejlepších, zajišťovala, aby u vybraného vladaře nehrozilo sebemenší zneužití moci nebo agresivita, které by mohly ohrozit harmonický chod celé společnosti. Kněžka byla připravována na to, aby byla schopna pohlédnout do nejhlubších zákoutí mysli a duše. Tento systém fungoval na všech úrovních až po celou Atlantskou říši. Atlanťané v této fázi měli také odlišný přístup k výkonu mocenských funkcí. Pro ně to znamenalo především velkou odpovědnost a ne touhu po moci či majetku, takže o tuto funkci či jiné funkce zajišťující chod společnosti nebyl politický boj. Pro řídící činitele to byla spíše zátěž než výsada. Odpovědnost je to sice i dnes a mnozí politici o ní stále hovoří, ale výsledek je zcela jiný. I ti nejvíce uznávání politici včetně našeho Masaryka měli své stinné stránky a neubránili se určité deformaci mocí. Masaryk uplatňoval své mocenské vlivy výrazně nad rozsah pravomocí daných jeho funkcí presidenta. Mluvit o ostatních našich presidentech asi nemá v této souvislosti ani smysl.

Dle mého názoru jednou z příčin morálního úpadku Atlantidy bylo to, že došlo k výraznému narušení harmonie jin a jang ve prospěch jangových energií a ve prospěch vladaře. Vliv hlavní kněžky se omezil v podstatě už jen na spolupráci při výběru vladaře, ale i v této oblasti docházelo k manipulacím a používání magie. Kněžky jako instituce sice v závěrečných fázích stále fungovaly, ale už se jednalo spíše jen o formální působení. Také se jim nedařilo zabránit úpadku společnosti a výběru vyloženě negativních černomagických vladařů, kteří již byli posedlí touhou po moci, po ovládání jiných bytostí a jiných civilizací na planetě, nebo dokonce i jejich zničení. Toto narušení harmonie jin a jang mělo pro lidstvo na Zemi katastrofální následky, a proto jedním z hlavních úkolů v dnešní době je obnova této harmonie, což se bohužel zatím ve větší míře neděje.

Prosazování ženského prvku do politiky v podobě Thatchereové, Clintonové či Merkelové (kde už to není tak markantní) zřejmě nebude to, co bychom si mohli představit jako jinové energie. O většině našich političek v této souvislosti asi nemá cenu mluvit, protože se jedná víceméně o loutky. Kromě toho reakce tzv. temných sil na stoupající vlnu jinových energií je militantní feminismus, který ovšem s jinovými energiemi nemá nic společného.

Když mluvím o disharmonii jin a jang, tak v souvislosti se zánikem Atlantidy, o kterém budu ještě mluvit podrobněji a který byl katastrofou celoplanetární, zbytky lidstva, které katastrofu přežily se dostaly do situace, kdy jejich hlavním úkolem byl boj o holé přežití. Je do značné míry logické, že v té době k přežití (snad s výjimkou rozmnožování) sloužily především jangové energie. Následkem toho se změnilo harmonické uspořádání vladař + kněžka na uspořádání vladař + kněz či náčelník + šaman s převládající rolí vladaře, a toto uspořádání zůstalo bohužel až do dnešní doby. I v oblasti tzv. duchovna, když se porozhlédneme po světově uznávaných učitelích, tak jsou to téměř všichni mužové.

V poslední době se situace částečně mění, ale nejsem si jist při shlédnutí některých vystoupení na internetu, zda uctívaní guruové - ženy jsou nositelky jinových energií. Na mě tak rozhodně některé nepůsobí, ale nebudu uvádět žádná jména, protože bych je musel poznat osobně, abych mohl říct svůj názor.

Z historie mě napadá jediná výjimka, a to je Helena Blavatská, i když samozřejmě uznávám, že neznám zdaleka všechny osobnosti v této oblasti. Všichni ostatní jsou muži. Ovšem tak, jak jsou některé ženy nositelky jangových energií, tak se nedá vyloučit, že i někteří muži jsou nositeli jinových energií. Když se bavíme o význačných bodech historie společnosti, ale i naší osobní historie, tak doporučuji nezapomínat, že existuje několik, nebo mnoho úrovní a události historie mají více příčin právě z různých úrovní. Neexistuje jen jedna příčina, která se nám jeví zjevná, ale existuje více příčin či účelů každé události. Například, když se bavíme o Atlantidě, tak by se dalo říct, že přiletěla Nibiru a zničila Atlantidu (což není moje verze) a není nutno se bavit o jiných příčinách. Prostě odehrála se náhodná kosmická událost. Jenže náhody neexistují a vůbec již ne při katastrofách takového rozsahu.

Obecně mám tendenci nepřisuzovat některým jevům nebo událostem pouze jednu příčinu. Klasickým příkladem pro mě jsou starobylé artefakty nezapadající do oficiální historie, které podle soudobé vědy nemohly existovat, protože je neměl kdo vybudovat s úrovní technologií, jakou věda té době přisuzuje, protože tehdejší lidé tak mohli maximálně utloukat mamuta oštěpy a pazourky. Přitom jsou objevovány stavby, které nejsme se současnými technologiemi v dnešní době schopni realizovat.

Jsou tendence mnoha badatelů, jejichž čelným představitelem je nebo byl Däniken (uvádím "byl", protože neznám všechna jeho díla zejména ne z poslední doby), vidět v nich díla mimozemšťanů nebo díla postavená za pomoci technologie mimozemšťanů. Pokud pominu, že všichni lidé jsou původem mimozemšťané, tak jsem přesvědčen, že mnoho těchto nezařaditelných artefaktů je výsledkem činnosti pozemských civilizací, z nichž některé byly i na podstatně vyšší úrovni, než je naše dnešní.

To se týká i různých informací z bájí a mytologie mnoha národů. Například mnohé národy Ameriky mají ve svých bájích informace o bozích běloších, které byli jejich učiteli, což dle mého názoru nebyli (nebo nebyli jen) příchozí z jiných planet, ale příslušníci jiné vyspělé pozemské civilizace. Mimo jiné se mohlo jednat i pozemšťany, kteří opustili planetu Zemi před katastrofou a po uklidnění podmínek, což dle jedné informace trvalo cca 1600 let se vrátili zpátky na Zemi a předávali lidem informace pocházející z doby před katastrofou, které sloužily především k přežití a rozvoji,. Informace mohly být nejen technologické, ale mohlo se jednat i o informace o předchozí historii planety, které mohly být a pravděpodobně byly během těch 1600 let již značně zdeformovány.

Tyto informace se dochovaly až do dnešní doby v podobě mýtů, i když mnohá společenství je nevnímají jako mýty, ale jako historické události a oficiální věda z nich udělala pouhé báje vzhledem k jejich rozporu s oficiální historickou vědou. Naštěstí pozice oficiální historie začínají být čím dále hůře obhajitelné. Obtíže mýtů bývají často v jejich problematické chronologii a dle názoru mnoha badatelů splývají některé události v jednu, i když byly od sebe významně časově vzdáleny. K tomu přispělo nepochybně i to, že mnohé civilizace nevnímají a nevnímali čas jako lineárně plynoucí, ale spíše jako cykly, takže absolutní časová vzdálenost pro ně nejen neměla takový význam, ale nebyly schopny ji určit. Samozřejmě, že svůj vliv na zkreslení má i to, že historii píšou vítězové.

Jedna z teorií říká, že vše, co kdy lidé vymysleli nebo si dokázali představit se někde ve vesmíru či Teoversu realizuje, je realitou. Nedá se tak napsat skutečná sci-fi, protože se vlastně nejedná o fikci, ale o popis nějaké alternativní reality. Pro plné pochopení této myšlenky a za předpokladu, že uznáváme myšlenku, že vše je jedno ohromné vědomí, které můžeme nazývat například Teoversem nebo Bohem je dobré si uvědomit, co to vlastně ta realita v Teoversu je. Jakákoliv realita je bdělým snem, nebo myšlenkou nebo představou Boha. Pokud jsme schopni alespoň částečně připustit, jak nekonečně vědomí či představivost Boha přesahuje naše vědomí či představivost, není již obtížné přijmout myšlenku, která je rovněž mnohokráte citována, že mnohovrstevná realita mnohonásobně až nekonečně přesahuje naši představivost či fantazii. Vše, co si všichni lidé (a klidně se dá říct i všech věků) dokázali či dokážou představit je jen zcela nepatrným zlomkem reality. Můžeme mít pocit, že naše myšlenka není součástí fyzické reality a nemůže ji tudíž ovlivňovat. Veškerá realita a vše, co se děje, však není vlastně nic jiného než myšlenka, bdělý sen Boha, protože vše je jen vědomí. Proto i naše myšlenky jsou součástí reality a svým způsobem jsou i činem, který ovlivňuje naši fyzickou realitu.

Když se zabýváme příčinami zániku Atlantidy z více úrovní, tak se nelze vyhnout poměrně zásadní otázce, co bylo příčinou poklesu morálky společnosti, která ve své předchozí podobě se nám zdá téměř utopická. Jedna z možných variant je příchod nové rasy na Zemi a její postupná imigrace do Atlantidy. Některé informace naznačují, že se jednalo o rudou rasu, to jest ty, kterým dnes říkáme indiáni. Původní obyvatelstvo středního období Atlantidy mělo být bělošské, které se na Atlantidu přesunulo po kosmické katastrofě, která učinila neobyvatelnou Hyperboreu. Například mimo jiné podle Ivo Wiesnera se jednalo o předky pozdějších Slovanů a Keltů, což byla poměrně dost mírumilovná rasa, která žila v míru a harmonii. To se nevztahuje na celou bílou rasu, protože agresivita a určitá bezohlednost Anglosasům a Germánům zřejmě nechybí. Ti se však v té době na Zemi zřejmě ve významné míře nevyskytovaly. Rudá rasa byla bojovnější a agresivnější, což není nutno vždy chápat pouze jako negativní vlastnosti. Ve vesmíru existují bytosti a civilizace, které se raději nechají zabít, než by zabily, což se zdá mnoha lidem a zejména těm, kteří nevěří na reinkarnace, jako nepochopitelné. Na druhé straně jsem přesvědčen, že existují lidé, pro něž představa někoho zabít je natolik vzdálená, že pro podobné civilizace pochopení mají.

Z pohledu vyšší úrovně či roviny poznání je možné se dívat na věc tak, že ty bytosti, které řídí experiment Země a mnoho indicií nasvědčuje tomu, že se skutečně jedná o experiment, chtěli geneticky posílit obranyschopnost humanoidních obyvatelů Země, protože Země byla často v ohnisku vesmírných válek.

Existují názory, že Země se nalézá v hraničním pásmu mezi sférami vlivu dvou velkých galaktických říší. Jedna z nich, u které převažují civilizace humanoidního charakteru je údajně Galaktická federace a druhá, která je převážně reptiloidního charakteru je údajně Federace vnitřního okruhu. Překlad do lidštiny může být hodně nepřesný.

Jak dobře známe z naší historie, hraniční oblasti jsou místem častých konfliktů a i prostor Sluneční soustavy a Země toho byl svědkem. K tomu bych rád podotkl, že Země je minimálně na poměry naší galaxie velmi zajímavou planetou a snad by se dalo říct i krásnou s velkou různorodostí životních forem. Jako obyvatelé Země si neuvědomujeme, že ve vesmíru existuje mnoho planet typu Duny ze scifi shodného jména či některých nehostinných planet ze Starwars. Také existují i trestanecké planety, na které se bohužel pro ně asi inkarnují někteří lidé s nízkými vibracemi po přechodu planety Země a lidstva na vyšší kvantovou úroveň vědomí. Jistě každého napadnou některá jména.

Zájem na ovládnutí Země je pochopitelně velký a zřejmě výrazně větší než zájem na ovládnutí lidstva. Když se vrátím k původnímu tématu rudé rasy, tak migrace rudé rasy do Atlantidy z kosmu na planetu Zemi a posléze z okolních zemí do Atlantidy, velmi zhruba a nepřesně někdy kolem roku 30 000 let př. n.l. byla logickým vyústěním snah vyšších bytostí o ovlivnění genofondu a zároveň i přirozeným stěhováním národů do velkých vyspělých říší s vyšší životní úrovní. To ostatně můžeme pozorovat i dnes, kdy je silná imigrace do Evropy a Severní Ameriky. Proces v dobách Atlantidy však byl jako ostatně mnoho dalších procesů nesrovnatelně pomalejší než je tomu dnes. Migrace rudé rasy z vesmíru a do Atlantidy a míchání genofondu bílé a rudé rasy v Atlantidě, což však mohlo být záměrem vyšších sil, měla za následek zhoršení genofondu obyvatel Atlantidy ve smyslu ztráty jejich mírumilovné a neagresivní povahy a snížení jejího předchozího rysu neútočení a neovlivňování dalších civilizací.

V závěrečné fázi Atlantidy (což si ale nelze představit jako dnes v časových kategoriích desítek či maximálně stovek let) docházelo k rozvoji technologií, zejména dopravních prostředků a zbraňových systémů, které fungovaly na jiné pravděpodobně nám (míněno běžným lidem, kam však zařazuji i vědce) neznámé bázi. Mělo se jednat o energie krystalů a jiných energetických útvarů jako jsou například pyramidy.

Pyramidy jsou ohromné přijímače a zdroje energie, což zřejmě byl jejich hlavní účel. Rozhodně se nejednalo o hrobky faraonů či jiných vladařů, jak se nás snaží oficiální věda přesvědčit. Problém pro vědu spočívá v tom, že mnohé pyramidy tady byly dávno před faraony a jsou zřejmě po celé zemi. Spolu s rozvinutými technologiemi včetně zbraňových systémů a ostatními mocenskými prostředky se Atlanťanům dařilo ovládat i okolní území ve formě, kterou bychom nazvali dnes koloniemi, i když to není úplně přesné. Základním konfliktem Atlantidy byl konflikt s říší, která byla umístěna v Asii (dle údajů Ivo Wiesnera v oblasti Indie, ale dle mých informací se rozkládala minimálně v určitém časovém údobí i v oblastech dnešního Ruska). Tato civilizace byla duchovní, neagresivní povahy, což zvýhodňovalo vojska Atlantidy. Jednalo se o dlouhodobý konflikt, ve kterém byla dlouhou dobu Atlantská říše úspěšná, ale nakonec bylo její agresivní úsilí odraženo, protože byly pro tyto účely vyvinuty nové zbraňové systémy. Indické manuskripty uvádějí, že byly předány bohy, což mohli být spřátelení mimozemšťané.

V závěrečné fázi došlo k tomu, že se Atlanťané, (přesněji jejich agresivní část sestávající především z příslušníků rudé rasy a používající již k ovládání druhých černou magii - využití energie krystalů a pyramid bylo do určité míry podmíněno mentálním ovládáním těchto sil), rozhodli zničit nepřátelskou východní říši, která jim bránila v ovládnutí Země. Jen pro doplnění - pyramidy jsou všude po celé planetě.

Nověji jsou objevovány v Bosně a na Krymu, ale jsou i v Česku, jenže jsou hodně staré a zarostlé vegetací, takže vypadají pouze jako nějaké kopce a někdy ani to ne.

Ke zničení svého nepřítele hodlali Atlanťané využít velký výron energie koncentrované na nepřátelské území. Otázkou je, jak dalece na tom měli zájem i jiné mimozemské civilizace, které chtěly s pomocí Atlanťanů získat Zemi pro sebe. Byl naplánován útok, který by se dal přirovnat byť velmi vzáleně k útoku Harpem či obdobným zařízením, i když v době Atlantidy se pravděpodobně nejednalo o zařízení na bázi elektromagnetismu.

Ve virtuální realitě, což je i naše realita, je více úrovní a tomu odpovídajících i více úrovní bytostí včetně těch, které z našeho pohledu a vzhledem k jejich schopnostem ovládat 3 D realitu, bychom mohli přirovnat k bohům. Na některé vyšší úrovni a je obtížné upřesnit na jaké, třeba na úrovni Galaktické federace, ale spíše na úrovni vyšší, bylo rozhodnuto, že vývoj Atlantidy včetně záměru na zničení východní říše neodpovídá záměrům, které tyto bytosti se Zemí mají, a proto bude připravovanému útoku zabráněno.

Byla pro tyto účely vytvořena speciální obranná zbraň, kterou je si možno představit jako energetický štít ve tvaru paraboly, jehož cílem bylo zabránit energetickému útoku na východní říši. V podstatě funkce tohoto štítu byla taková, že energii odrazil zpět na Atlantidu a vzhledem k parabolickému tvaru štítu ještě v koncentrovanější podobě. Atlantští vojenští vědci, když po vyslání impulzu došli k závěru, že nedochází ke kýženým účinkům, energii ještě zesílili až na možnou horní mez v domnění, že prorazí štít, o němž však neměli přesné a možná, že ani žádné informace. Následně došlo ke zpětnému rázu, který byl tak silný, že až na drobné ostrůvky došlo k potopení celého ostrova Atlantidy do Atlantického oceánu. Ten úder byl tak silný, že došlo dokonce k proražení zemské kůry, takže velká část původní Atlantidy je pravděpodobně dokonce pod dnem dnešního oceánu. Podle vědeckých měření je také v této oblasti údajně nejslabší zemská kůra v porovnání s jiným oblastmi všech oceánů.

Ani v závěrečných fází Atlantidy nebylo vše jen černé, protože i tam vzhledem k polarizaci byly síly, které s vývojem směrem k vnější, ale i vnitřní agresivitě nesouhlasily. Byly tam i bytosti, které vnímaly, kam vše směřuje a vzhledem ke svým jasnovidným schopnostem očekávaly katastrofický vývoj. Je možné či pravděpodobné, že se dokázaly napojit na informační pole paralelní reality - budoucnosti a informace o energetickém šítu měly. Přes všechna varování tomu vládnoucí černí mágové nevěřili, protože se domnívali, že se jedná o účelově podané informace sloužící k zabránění vojenské agrese, které se nechtěli vzdát. Přesvědčení tehdejších vládců Atlantidy o jejich technologických možnostech a magických schopnostech bylo tak silné, že si mysleli, že si mohou dovolit vše. Kromě toho situace podobná té dnešní dozrávala do stavu, kdy začínalo být zřejmě, že další plynulý vývoj přinese ztrátu jejich moci, protože se proti nim zvedalo mnoho odpůrců jak z řad Atlanťanů, tak i kolonií či dalších okolních národů.

Bytosti, které předvídaly negativní vývoj včetně totální katastrofy začaly i se svými přáteli včas opouštět Atlantidu a tyto jejich skupiny se staly zárodky příštích nám již známých civilizací. Emigrační skupiny se vydaly do Ameriky, Evropy a severní Afriky a vytvořily spolu s místními domorodci nové civilizace. Část jich opustila planetu, protože existující dopravní prostředky nebo možná dopravní prostředky spřátelených mimozemšťanů to umožňovaly. Po té přežívaly buď v blízkém kosmu na kosmických lodích nebo na planetách jiných hvězdných systémů. Mars už byl v té době podle dostupných informací neobyvatelný. Dle některých zdrojů doba potřebná k uklidnění podmínek na Zemi trvala 1600 let, ale dle mých informací byla tato doba podstatně kratší. Po uplynutí této ať už krátké či delší doby se někteří vrátili na Zemi a přinesli lidem, kteří přežili informace a vědomosti, které začínaly být postupně zapomínány, včetně informací o historii Země.

Jako jednu z variant vidím možnost, že předávané vědomosti byly toho druhu, aby zajišťovaly přežití nebo relativně kvalitní život, ale neumožňovaly rozvoj jakéhokoliv druhu zbraní (zejména typu zbraní hromadného ničení i v rámci dlouhodobého výhledu) kromě zbraní typu luky a šípy a opakování negativních aspektů Atlantidy. Některé nám již známé civilizace si cíleně vybraly cestu netechnologického rozvoje. Například v Jižní Americe šly až tak daleko, že odmítly takový technický prostředek jako je kolo, protože se zdá nereálný předpoklad, aby vzhledem k jiným technologiím, které používaly, nedokázaly vyvinout kolo byť i jen k dopravním účelům. Pravděpodobně se obávaly, že použití kola by byl takový skok ve vývoji, že se mu bránily. Rovněž se nedá vyloučit, že původní důvod odmítnutí používání písma byl obdobný. Vývoj lidského mozku či mysli je do značné míry ovlivňován tím, zda se používá písmo či nikoliv, popřípadě jaké písmo se používá. Byla to opět jedna z věcí, která omezovala technologický rozvoj. Příkladem jsou u nás tak oblíbení Keltové.

Když se podíváme na podmínky vlastního katastrofického zániku Atlantidy, tak nutně musíme dojít k závěru, že se jednalo o katastrofu celosvětovou, pro což je mnoho důkazů v mýtech snad všech národů světa. Podle dostupných informací (například starobylých map) se dá předpokládat, že v závěrečné fázi měl ostrov Atlantida velmi hrubým odhadem přibližně 2 000 km v průměru. V porovnání s průměrnými nadmořskými výškami současných kontinentů se dá předpokládat, že průměrná nadmořská výška Atlantidy nebyla nižší než 300 m. Pokud jsem neučinil nějakou významnou chybu v počtu nul, tak vychází, že celkový objem hmoty Atlantidy nad mořem byl cca 1 milion krychlových km.

Vzhledem k tomu, že v podstatě až na velikostně nepodstatné ostrůvky jako jsou Azory šla celá Atlantida pod vodu, tak se musely vytvořit obrovské tsunami, které oběhly celou planetu a to nejspíše několikrát. Tyto tsunami dle některých výpočtů mohly být vysoké i dvě stě či tři sta metrů. Vodní masy například protrhly Gibraltar a zaplavily Středozemní moře, které v té době nebylo spojeno s Atlantikem a hladina moře údajně stoupla o 150 m, pro což jsou snad i vědecké důkazy. Velmi pravděpodobně pak vhledem k obrovskému množství vody, které se dostalo do ovzduší i mimořádně dlouho pršelo v podstatě po celé planetě.

Vlivem této ohromné celoplanetární katastrofy došlo po celé planetě k radikální regresi ve vývoji společnosti a lidstvo de facto začínalo znovu. Paradoxně nejlépe z katastrofy vyšly národy, které žily tak zvaně primitivním způsobem života v souladu s přírodou, protože pro ně se podmínky kromě přechodného období zase tolik nezměnily. Ostatně velmi podobně by to dopadlo s různými typy civilizací i dnes. Takže to, co je nám historickou vědou předkládáno jako výsledek evolučního vývoje lidstva v době cca před 12 tisíci lety a s tím související používání primitivních nástrojů bylo v podstatě důsledkem celoplanetární katastrofy.

Nyní mírně odbočím. Všimli jste si, že je minimálně velkých film či seriálů o Atlantidě (pomíjím seriál Hvězdná brána Atlantida, který s původní Atlantidou nemá kromě názvu téměř nic společného), přestože je to velmi zajímavé téma s téměř nekonečnými možnostmi různých příběhů? Lidstvo si prostě nemá vzpomínat na Atlantidu, protože pak je celá dosavadní oficiální historie postavená na hlavu. Jen pro zajímavost uvádím, že na uvedený seriál jsem byl upozorněn, protože jednou z významných postav je tam Čech doktor Zelenka. V době Atlantidy nebyla naše planeta tak zalidněná jako dnes. Kromě toho situace byla odlišná ode dneška v tom, že existovaly oblasti s vyspělou civilizací, ale většina obyvatel planety žila víceméně netechnickým způsobem života s daleko nižší technologickou úrovní. Dalo by se to přirovnat k situaci, jaká na Zemi panovala orientačně před sto či sto padesáti lety, kdy byly celé ohromné oblasti zejména v Africe a Jižní Americe, Austrálii apod. obývány civilizacemi zcela netechnickými. A do doby anexe Severní Ameriky a Kanady bílými Evropany byla stejná situace i tam. Ovšem kromě Atlantidy v závěrečné fázi však nebyla taková tendence ovládání či ovlivňování ostatních civilizací těmi vyspělejšími. Po katastrofě došlo zřejmě záměrným působením vyšších vnějších vlivů ke značnému zkrácení délky života, což v rámci experimentu Země dává možnost mnohem rychlejšího vývoje prostřednictvím genetických změn. Je tu určité podobenství se zvířaty, které jsou používány k laboratorním experimentům, což jsou nejčastěji myši vzhledem k jejich schopnosti velmi rychlé reprodukce. Velká většina duší z Atlantidy prošla před současnou inkarnací mnoha dalšími inkarnacemi, během kterých si některé čistily své "karmické hříchy" a procházely vývojem. Nyní se tyto duše zde inkarnovaly mimo jiné proto, aby zabránily opakování nové Atlantidy s katastrofickým koncem. Většina těchto duší má velmi kladný vztah k technice, což ovšem neznamená, že jsou připraveny technologie zneužívat.

Z pohledu vyšších úrovní poznání než jsou nám běžně dostupné je možné se na historii Země dívat tak, že Země včetně jejich obyvatel, což nejsou jen lidé, je součástí jakéhosi experimentu. Podle mých informací byla původní bílá veganská rasa velmi mírumilovná, neagresivní a nebojovná, což v okolním galaktickém prostředí (jak jsem uvedl výše), ve kterém se Země vyskytuje, nebylo jednoduché.

Při podobnosti současné situace s fází před zánikem Atlantidy rychlost technologického rozvoje absolutně neodpovídá rozvoji morálky a etiky společnosti a lidí. Technologický rozvoj v posledních cca 200 letech na Zemi je neuvěřitelně rychlý a v normálních podmínkách v okolním vesmíru naší 3 D reality se nikde (nebo téměř nikde) neodehrává. Když porovnáme technologický rozvoj od roku 0 do roku 1800 a od roku 1800 do dneška, tak je to téměř neuvěřitelný rozdíl. Nepochybně se tak děje za přispění vnějších sil a inteligencí. Důvodů je opět nepochybně více z různých úrovní.

V Atlantidě byla situace relativně podobná v tom, jak se rozevíraly nůžky mezi technologií a morálkou, ale odlišná byla v tom, že technologický vývoj sice nešel takovým tempem jako dnes, ale na druhé straně docházelo k velkému zhoršování morálky společnosti a zejména jednotlivých vlivných lidí včetně rozvoje černé magie.

Jedno však měla obě období společné a tou byla a je intenzivní polarizace společnosti, o čemž jsem už mnohokráte psal. Kdo má rovněž srdeční vztah k Atlantidě, tak ho možná osloví písnička, kterou jsem složil a velmi zjednodušeně nahrál. Poslechnou si ji můžete na adrese https://www.youtube.com/watch?v=hObBSh3mvTk

Rady pro všední den

11.10.2015

Jedná se o doporučení věcí, které se mně osvědčily. Vše je zcela individuální a záleží na každém jedinci, jak mu cokoliv z jednotlivých informací bude vyhovovat. Zdůrazňuji, jedná se pouze o doporučení na základě vyzkoušené osobní praxe a rozhodně ne o nějaké dogma. Doporučení budou takovou ukázkou jednodenního cyklu. Pro různé dny může být a také bývá mnoho různých odchylek, takže je potřeba vše vnímat částečně jen jako určité schéma, jen jako jakýsi vzor s tím, že některé dny nebude možno použít nic. Samozřejmě se vzhledem k rozsahu jedná pouze o úryvky a výňatky, protože pokus o jakýsi souhrn by vydal minimálně na jednu knihu, ale třeba se i k tomu jednou dostanu. Začnu ránem, ale částečně s odkazem na večer. Po probuzení, které jsem si večer při usínání naprogramoval (čas vzbuzení), si dojdu na záchod a po té ještě přibližně půl hodiny medituji, čímž se vyladím na nový den a případně věci, které mě ten den čekají. Při této meditaci je možné rovněž doladit či dosnít některé nepříznivé sny, které mohou mít negativní vliv na naší náladu nadcházejícího dne. Tento vliv snů není dobré podceňovat. Nemálo lidí mi teď říká, že se budí o třetí nebo čtvrté ráno, a to je pak vhodné využít pro uvedenou meditaci. Výhodou pro mnohé lidi je to, že jsou do určité míry vyspalí a při meditaci vzhledem k tomu neusínají. Proto také většinou preferují ranní meditace před večerními.

Po vykonání základní ranní hygieny si naliju čtvrt litru čisté vody. Tuto vodu držím v rukách a „nabiju“ si ji energií tak, že přijímám čistou průzračnou energii do 7 čakry a přes srdeční čakru ji posílám do vody ve sklenici. Po vypití vody používám známý způsob každodenního čištění, tj. cca dvacetiminutové převalování oleje (v mém případě slunečnicového) v ústech. Tento olej se po té pečlivě vyplivne, protože obsahuje látky, kterých se potřebujeme zbavit. Ještě na lačno rozkoušu a spolknu stroužek česneku, který by měl vyčistit naše vnitřnosti od parazitů. Pro stravitelnost česneku ho doplňuji lžičkou domácí majonézy, která česnek obalí a sníží jeho agresivitu v ústech. Vím, že pro mnoho lidí tato procedura je dost drastická a vyžaduje přece jen odolnější žaludek. Po té vypiju druhou sklenici čisté vody. Obě sklenice vody by měly propláchnout a vyčistit naše stravovací ústrojí. Po požití česneku se doporučuje minimálně hodinu nejíst, aby česnek mohl účinně působit.

Otázka stravování je na samostatné téma, takže jen v krátkosti. Existují dvě poměrně protichůdné koncepce a obě mají své zastánce. První koncepce je založena na tom, aby člověk mohl sníst co nejvíce a netloustl, zatímco druhá je založena na tom, aby člověk jedl málo a veškeré potraviny využil. Zjednodušeně se v první doporučuje hodně snídat, střídmě obědvat a minimálně večeřet a ve druhé je tomu téměř obráceně. Způsob stravování většiny lidstva zhruba v období posledních dvanácti tisících let byl takový, že základním motivem jídla bylo přežití, a proto se nejvíce jedlo večer, aby byly kalorie získané z potravy při následném odpočinku co nejvíce využity. Lze do určité míry předpokládat, že dlouhodobé stravovací návyky budou pro nás přirozené a posledních sto či dvě stě let, a to ještě pouze v omezené části Země na tom mnoho nezměnilo.

Z druhé koncepce vycházím i já, i když jsem si vědom, že udržet štíhlou linii je tak o něco těžší. První jídlo lehčího charakteru tak mívám kolem desáté hodiny a hlavní větší jídlo kolem 17. hodiny a mezitím spíše jen drobnosti jako jsou dary lesa či zahrady. Důležitá je při jídla zejména koncentrace na vlastní pokrm a do určité míry odpoutání od vnějšího světa a s ním spojených starostí.

Za neméně důležité považuji, pokud si jídlo připravujeme sami, vařit s čistou myslí a pozitivním vyladění. S negativní náladou je nejlépe nevařit a případně ani nejíst, ale napřed si krátkou meditací mysl vyladit. Zkuste si představit, jakou energii do jídla vkládá kuchař či kuchařka po intenzivní rodinné hádce či obdobné situaci a jaký tato energie může mít vliv na strávníka. V zařízeních hromadného stravování je situace složitější, ale senzibilně vyladění lidé jsou po čase schopni negativně vyladěného kuchaře rozpoznat a takovémuto zařízení se vyhnout. V případě, že je to jen trochu možné, tak doporučuji si ve stravovacím zařízení, kam chodíme pravidelně, získat o kuchaři nějaké základní informace. Většina lidí si neuvědomuje, jak pravidelný příjem potravy naplněné negativní energií může mít negativní vliv na naše zdraví. Obávám se, že tento vliv může být podstatnější než chemické složení a druh potravin.

V průběhu dne je vhodné využít různých příležitostí ke krátkým meditacím, zejména v případech, kdy se cítíme unaveni, ve stresu nebo bez energie. Meditovat se dá i při cestě do práce nebo z práce. Při řízení dopravního prostředku bych to nedoporučoval. Ne, že by to nešlo, ale vyžaduje to přece jen již určitý stupeň pokročilosti, kdy určitý meditativní stav neovlivňuje negativně naši pozornost věnovanou řízení a nezkracuje reakční dobu. Naopak výhodou je vyšší míra intuice a předvídavosti, což může být často důležitější než rychlost reakce. I v pracovním procesu lze využít krátkých meditací k načerpání energie či obnovení rovnováhy po případném konfliktu, o které nebývá někdy a někde na pracovišti nouze. Jsou formy krátkých meditací, kterých si okolí ani nevšimne. Jedná se o meditace s otevřenýma očima, při kterých je zrak upřen do jednoho bodu, což může být i displej počítače nebo dokument, aniž jsou vnímány informace tam obsažené. Krátká meditace na doplnění sil je možná i při fyzické práci monotónního charakteru.

Při všech druzích konfliktu je důležité vědomě dočerpat energii a zejména neoplácet agresi agresí (s výjimkou některých případů fyzické agrese, kdy nemusíme mít jinou možnost), což opravdu není jednoduché a zvládá to jen málo lidí. Mezi toto „málo lidí“ nelze počítat lidi, kteří nereagují agresí ze strachu, protože u nich se většinou jedná o vnitřní agresi, která vzniká potlačením agrese vnější a mívá negativní důsledky na psychické i fyzické zdraví.

Obecně lze doporučit při téměř všech situacích, které vnímáme jako negativní, následující postup. Zastavit se, začít zhluboka dýchat a koncentrovat se na příjem energie. V případě stresu, když se koncentruji na příjem energie, je dosaženo dvojího účinku. Za prvé se koncentrací na příjem energie doplňuje chybějící energie a za druhé tím, že se koncentruji na příjem energie, přestávám se koncentrovat na příčinu stresu a tím i přestávám původní příčině stresu (konfliktu) posílat energii. Po zklidnění a doplnění energie je vhodné se zamyslet, co je skutečnou vnitřní příčinou našeho rozladění či stresu, protože se jedná o náš psychický vztah k události, která je příčinou našeho stavu. Jedná se vždy o to, že realita neodpovídá naší představě o tom, jak by realita měla vypadat. Opravdu často bývá na místě otázka, jaké je naše oprávnění „vyžadovat“, aby realita byla v souladu zrovna s naší představou.

Neexistují v této oblasti žádné statistiky (alespoň o nich nevím), ale myslím, že bychom se divili, jak často jsou lidé ve stresu kvůli svým „neoprávněným“ až nesmyslným představám, jak by realita měla vypadat. Myslím, že jsme se všichni v životě setkali se situací, kdy někdo byl skálopevně přesvědčen, že je v právu, ačkoliv zcela zřejmě nebyl. Tento fenomén je vhodné mít na paměti při mnoha konfliktech, nejen abychom byly vůbec schopni pochopit postoj toho druhého, ale abychom byli schopni přemýšlet o tom, zda jsme v právu i my, a zda máme „oprávnění“ předpokládat vývoj reality dle našich představ. Často máme tendenci zapomínat, že naše svobodná vůle je omezena svobodnou vůlí ostatních bytostí.

Osobně všem vřele doporučuji vhodnou fyzickou aktivitu přiměřenou věku a zdravotnímu stavu konkrétního člověka. Za nejvhodnější považuji jízdu na kole, běhání na lyžích a plavání, protože relativně přijatelně zatěžují klouby a pohybové ústrojí. Ideálním prostředím je čistá příroda, hlubší les, ale to asi nebude zdaleka prostředí všem lidem dostupné. Přiměřená sportovní zátěž spojená s hlubokým dýcháním má velmi dobrý vliv na zdraví a psychiku člověka. Při pohybových aktivitách se vyplavují endorfiny, které jsou nazývány hormony štěstí a může docházet i ke stavům podobným euforii. Někdy tak také dochází k vytvoření si závislosti, protože endorfiny mají svým způsobem obdobné účinky jako některé drogy, i když možná přesnější by bylo říct, že některé drogy nebo psychotropní látky mají obdobné účinky jako endorfiny. V každém případě je tato závislost mnohem přijatelnější než závislost na lihuneprostých nápojích, což je bohužel časté řešení dlouhodobějších stresů. Jako vždy i v tomto případě je důležitý vztah konkrétního člověka k fyzické aktivitě, protože jsou lidé, kteří sport milují, a pro ně není žádný problém jej provozovat, ale jsou i lidé, kteří jej provozují jen proto, že se to má a je to zdravé. Rozdíl v přístupu se pak samozřejmě projevuje i v účincích na zdraví a psychiku.

Ostatně se to týká v podstatě všech našich aktivit. Slova klasika zde mluví za vše: „Čím jsem byl, tím jsem byl rád.“ Nepochybně je ideální mít rád co nejvíce z činností, které vykonávat musíme. Není lehké zamilovat si je všechny, ale určitě se dá pracovat na vlastním pozitivním vztahu k těmto činnostem, ke kterým se v mnoha případech dá přistupovat tvůrčím způsobem. Týká se to i činností poměrně stereotypních. V kolektivu rodiny se v příznivé konstelaci dají činnosti rozdělit k přiměřené všeobecné spokojenosti. Poměr činností vykonávaných s chutí a s nechutí logicky vázaně ovlivňuje psychiku každého člověka. Velkou roli tento jev ovlivňuje výchovu a vzdělávání dětí a mladých lidí a bohužel naše současná společnost tomuto tématu nevěnuje patřičnou pozornost, přestože jako národ Komenského bychom teoreticky měli hrát ve světě vůdčí roli. Škola hrou je však nejen v naší společnosti konzumně tržně orientované spíše utopií. Osvícení rodiče a prarodiče mohou v této oblasti vykonat velmi mnoho pro své potomky. Základem je, aby měli dostatek informací a chutí a času tyto informace uplatnit v praxi.

Osobně bych všem doporučil Komenského slova rozšířit na obecnější „život hrou“. Také se říká, že kdo si hraje, nezlobí, i když vnímám slova „život hrou“ v co nejširším slova smyslu. Často je doporučováno a já se k tomu přikláním, že pokud chceme něčeho dosáhnout, tak dobrou metodou si hrát na to, že už jsme toho dosáhli a podle toho se chovat. Jako příklad uvádím to, co jsem doporučil několika lidem a v podstatě to lze doporučit téměř všem lidem. Jedná s o pravidelné a časté opakování slov „Jsem láskyplná zářící bytost.“ s dostatečným emočním procítěním, a to zejména v situacích, kdy máme chuť se chovat způsobem, který je v evidentním rozporu s obsahem těchto slov. Když však v konfliktní nebo stresové situaci najdeme dostatek koncentrace na přítomný okamžik a dostatek emočního zklidnění, abychom si byli schopni s procítěním opakovat „Jsem láskyplná zářící bytost.“, tak pak jsme na takovouto bytost schopni si hrát a podle toho se chovat. Pokud tuto „hru“ hrajeme dostatečně dlouho, takovouto bytostí se skutečně staneme ku prospěchu svému i svého okolí.

Jednou z nejpodceňovanějších fází našeho dne bývá noční činnost zejména spánek. Vím, že většina lidí má tendenci spánek spíše označovat za nečinnost, ale to je hrubé nepochopení funkce spánku. Naše spánková aktivita není o nic menší než aktivita denní, když se jedná o aktivity nefyzické. Lidé, kteří jsou schopni si pamatovat své sny, ví, že množství dějů, které prožíváme v noci, většinou vysoce převyšuje denní aktivity. Použil jsem slovo „prožíváme“ a ne sníme, protože sen vnímáme jako plnou realitu a ve snu (pokud nejsme schopni lucidního - bdělého snění) prožíváme vše se stejnou emoční intenzitou jako ve dne. Dokonce vzhledem k rozmanitosti snů prožíváme často ve snu mnohem více emocí a intenzivnějších než ve dne. Ani soudobá věda ještě plně nedocenila význam spánku a snů pro náš život.

Tak, jak je podceňován spánek, tak jsou podceňovány i podmínky, za nichž spíme a naše příprava na spánek a činnost předcházející spánku. Tomu však odpovídá i kvalitu našeho spánku a z toho vyplývající kvalita relaxace a obnovy energie a v důsledku toho i naše ranní nálada a kvalita našeho následujícího dne. Co je pro mě téměř nepochopitelné, je skutečnost, že někteří lidé jsou ochotni dát za kvalitní večeři v restauraci třeba tři tisíce, ale při výběru postele, na které tráví třetinu svého života, škudlí každou korunu. Z vlastní zkušenosti vím, že po nákupu kvalitních matrací mě a manželku přestaly trápit sice mírné avšak dlouhodobé problémy s krční a bederní páteří.

Velkým problémem (většinu již obtížněji řešitelným) je nadměrné množství hluku, které negativně ovlivňuje kvalitu spánku. Dalším častým „hříchem“ (který už je většinou řešitelný) je nadměrná teplota v místnosti, kde spíme. Mimo jiné vědci nedávno přišli se zjištěním, že vyšší teplota při spánku má nepříznivý vliv na obezitu. Údajně se při nižších teplotách vytváří v těle více hnědého tuku, který má být tělu prospěšný a nevytváří se jako při vyšších teplotách bílý tuk, který zvyšuje obezitu.

Dalším velmi důležitým a rovněž podceňovaným faktorem jsou naše aktivity před spánkem. Vzhledem k tomu, že když se na to soustředím, tak jsem schopen pamatovat si zejména emočně silné sny, vnímám, jak obsah snů odráží naší denní činnost a zejména činnost před usínáním. Větší fyzická a psychická aktivita před nočním spánkem není příliš vhodná, protože pro usínání je vhodné spíše zklidňování. Negativně se to projevuje na naší schopnosti rychle usnout, pokud máme zájem rychle usnout a mít kvalitní osvěžující spánek. Pokud chceme meditovat, tak je možné, že to prodlouží stav, kdy neusneme. Předpokladem pro meditaci však je zastavení myšlenek a celkové zklidnění, což po předchozí výraznější aktivitě může být obtížnější.

Byl by zajímavý průzkum, který by se snažil zjistit, kolik lidí si uvědomuje, jak jejich spánkovou a snovou aktivitu ovlivňuje činnost před spánkem a zda tomu svoji předspánkovou činnost tomu přizpůsobují. Sledování televize ve večerních a nočních hodinách, kdy jde jeden krimi či akční seriál plný vražd za druhým je skutečně „ideální“ přípravou na to, aby se nám pak zdály podobné sny plné strachu a násilí. Při takovýchto snech je velká pravděpodobnost, že energii v průběhu noci nedočerpáváme, ale spíše naopak, což má za následek, že se ráno probouzíme nevyspalí a unavení.

Samozřejmě hádky a konflikty všeho druhu mají na kvalitu následného spánku rovněž negativní vliv. Vyhnout se konfliktu však bývá většinou těžší než se jen nedívat na akční film nebo horor. V každém takovém případě je vhodné se uklidnit ztišující meditací, případně vytvořením si pozitivního tak zvaného denního snu, což je v podstatě využití naší představivosti k vyladění naší mysli.

V rámci předspánkové meditace všem vřele doporučuji nařídit si vnitřního budíka na dobu, kdy musíme vstávat. Je to otázka cviku, ale po určité době to dokáže velká většina lidí, takže se pak budí v době, kterou si určili při nastavování vnitřního buzení. Velkou výhodou (minimálně ve srovnání se zvoněním klasického budíku) je skutečnost, že k probuzení dochází v nejvhodnější spánkové fázi. Zvonění klasického budíku, případně probuzení jiným člověkem má tu nevýhodu, že se můžeme vzbudit v kterékoliv spánkové fázi. Vzbuzení ve fázi hlubokého spánku je vyloženě nepříjemné a trvá nám delší dobu, než se plně probudíme do správné reality. Rovněž tak ve fázi snění nebývá probuzení vždy příjemné. Pokud si naprogramuje vzbuzení vnitřním budíkem, tak se probouzíme vždy z fáze lehkého spánku, protože naše naprogramovaná mysl včas před probouzením nás převede do lehkého spánku. Pro meditaci jsou za určitých podmínek vhodné tzv. propínací dechy či hyperventilace. Po delší hyperventilaci, takovém zkráceném holotropním dýchání, dochází ke stavu, kdy kromě jiných vlivů jako je například překysličení mozku, se dostaneme do stavu, kdy nemusíme delší dobu dýchat, což umožňuje hlubší ponor do nitra, snadnější snižování frekvence mozkových vln a snadnější vstup do alfa rytmů.

Propínací dechy jsou vhodné pro uvolnění těla a rovněž v tom případě, že se nám nedaří se zahřát na vyhovující teplotu. Není jednoduché meditovat, když člověk pociťuje chlad. Jen tak mimo základní téma – nejvhodnější pro zbavení se tak zvané vnitřní zimy je horká vana, kterou mohu rovněž doporučit jako výborný léčebný prostředek na různé typy nachlazení a chřipek. Horkou vanou se vlastně imituje horečka, která má léčebné účinky.

Z mých vlastních zkušeností i zkušeností mnoha dalších lidí mohu doporučit k meditacím vhodnou hudbu. Meditační muziky je dnes k dostání velké množství. Zejména v případech, kdy v místnosti, ve které meditujeme, není nízká hladina hluku, je meditační muzika vynikající. Dle mých zkušeností je vhodná muzika monotónního charakteru bez velkých výkyvů v hlasitosti (proto ne vždy je vhodná vážná hudba, která se právě tím často vyznačuje) a beze slov, které by mohly upoutávat naší pozornost.

Reportáž z Atlantidy (Azor)

27.10.2015

Téma jako je Atlantida je zajímavé tím, že je na pomezí mezi duchovními naukami na jedné straně a scifi na straně druhé. Velmi zjednodušeně řečeno inkarnace z Atlantidy na straně jedné a na straně druhé vyspělé technologie Atlanťanů. Muži a ženy vnímají určitou hranici mezi esoterikou či duchovnem a scifi. Obecně muži preferují a milují scifi a ženy preferují duchovní nauky. Možná, že by se to dalo vyjádřit tak, že duchovní nauky mají převážně jinový charakter, zatímco scifi převážně jangový charakter. Není vhodné chápat tyto dvě oblasti jako oddělené, ale spíše dvě strany jedné mince, jako jednotu jin a jang. Obě jsou součástí našeho poznání, je to komplex různých druhů poznání. Oboje rozšiřuje naše obzory.

Je mnoho teorií o tom, zda Atlantida byla a kde byla. Pomineme-li vědecké teorie o evoluci člověka, podle kterých nemohla existovat, protože v té době jsme tak mohli oštěpy lovit mamuty, tak je mnoho názorů a teorií, kde se mohla nacházet. Například ve Středozemním moři, v Antarktidě, na pobřeží Španělska nebo v Karibiku a určitě existují mnohé další, o kterých nevím. Co se týče Antarktidy, tak je mnoho indicií, že se jednalo o jinou civilizaci ještě výrazně starší než Atlantida.

U ostatních míst si dovolím podobenství s Římskou říší, o které máme dostatek informací. Její centrum Řím je nepochybné, ale v době svého rozkvětu se rozkládala na území mnohem větším. Teď si představme, že po nějaké další celosvětové katastrofě za dalších 10 tisíc let budoucí archeologové naleznou pozůstatky římské civilizace někde na území dnešní Británie nebo Izraele a prohlásí, že právě tam se nacházel starověký Řím a ještě budou tvrdit včetně různých důkazů, že zrovna to jejich místo je místem pravého Říma. Například u Kuby údajně našli pyramidy a město v moři a hned se vynořily teorie, že právě tam byla Atlantida. Rovněž Bermudský trojúhelník je v hledáčku teorií s tím, že energie Atlantských pyramid tam způsobuje anomální jevy. Dle mého názoru jsou tato místa včetně dalších k Atlantidě v obdobném vztahu jako místa v Británii a Izraeli ve vztahu ke starému Římu.

Podle mnoha informací včetně těch od Platona a Edgara Caseyho byla ve své závěrečné fázi Atlantida ostrov v Atlantiku mezi Evropou a Amerikou. Z toho nutně vyplývá, že Azorské ostrovy jsou pozůstatkem centrální Atlantidy. Pro tuto teorii svědčí i informace objevující se v posledních letech v médiích.

Portugalské noviny referovaly o objevu velké podmořské pyramidy, která se nachází mezi ostrovy Săo Miguel a Terceira v portugalských Azorech. Tvrdí, že struktura stavby je perfektně čtvercová a orientovaná podle význačných bodů. Současné odhady za využití digitálních technologií GPS uvádí výšku 60 metrů a půdorys 8000 čtverečních metrů.

Další zajímavou informací je ta, že archeologové z Portugalské společnosti pro archeologický výzkum nedávno na ostrově Pico objevili doklady podporující jejich domněnku, že lidé v Azorské oblasti existovali už před příchodem Portugalců před tisícovkami let. Až dodnes totiž nikdo ještě nevysvětlil, kdo na těchto ostrovech vytvořil zde objevené skalní umění. V době příchodu Portugalců v 15. století nebyly ostrovy obydleny.

Jiná informace říká, že vědci objevili v hlubinách u Azor staré zkamenělé dřeviny, které jsou údajně staré přibližně 13 tisíc let. Dojem (i když pominu osobní pocity), že se jedná o zbytek Atlantidy je na Azorských ostrovech velmi silný. Je pozoruhodné, jak například ostrov Sao Miguel (ale nejen on) a jeho jednotlivá místa podstatně více připomíná vysokohorské prostředí než prostředí, které je obvyklé pro místa s nadmořskou výškou kolem 200 až 500 metrů. Jediný rozdíl spočívá v tom, že strmé kopce obklopující horská údolí jsou zarostlé vegetací. Odpovídá to předpokladům, že původně vysokohorské oblasti Atlantidy poklesly o nějakých 2 - 4 tisíce metrů. Dle Platona nejvyšší hory Atlantidy dosahovaly téměř 7000 m nad mořem. Současná nejvyšší hora Azor je Pico s výšku 2351 m nad mořem.

Sao Miguel

Sao Miguel

Každé místo má své specifické vibrace. Běžně je to nazýváno jako duch místa – genius loci. I u jednotlivých ostrovů Azor jsou velké rozdíly. Například hlavní ostrov Sao Miguel, který je velmi ovlivněn turistikou již nemá zdaleka tolik energie z Atlantidy jako ostrov Pico. Je tu cítit velký rozdíl. Oba ostrovy jsou ovšem fascinující svojí krásnou přírodou, ale i všude přítomnými kravami. Vzhledem k téměř absolutní čistotě přírody (minimálně ve srovnání s Evropou) a ideálním podmínkám pro chov krav mají na Azorech výborné máslo a jedny z nejlepších sýrů na světě, a to nejen chutí a kvalitou, ale i čistými energiemi. Zajímavé je, že jsme si vůbec nikde nevšimli marketingového využití spojení Azor s Atlantidou. Paradoxně jediná informace, kterou jsme zaznamenali a která by měla nějaký vztah k Atlantidě je prodejna hamburgerů s názvem Atlantida na ostrově Sao Miguel.

I moře mají své specifické vibrace. Atlantik má jiné vibrace než jiná moře. Každé moře je svého druhu relativně autonomní vědomí, dalo by se říct, že má duši. Staří Řekové měli pro každé moře, ale i řeky a potoky konkrétního boha či vílu, což je vlastně vyjádřením toho samého principu, tj. specifického vzoru vibrací – specifického relativně autonomního vědomí konkrétního místa. Soudobá věda má tendenci považovat toto vnímání přírodních sil za primitivní, ale v podstatě se dá říct, že se jedná o vyšší úroveň poznání ve srovnání s materialistickou vědou.

I na Azorech jsou pyramidy, i když neobjevené. Mnohé pyramidy byly vyráběny technologií odlišnou od technologie nejznámějších pyramid v Gize nebo v Jižní Americe. Byly použity vhodné přírodní kopce, které byly upraveny do tvaru pyramid orientovaných ve směru dle světových stran a někdy vyhloubeny prostory uvnitř těchto pyramid. Pro funkci pyramid je základní zejména jejich geometrický tvar a použitý materiál není tak podstatný. Kromě toho hornina přírodních kopců není nevhodná pro účely pyramid. Obdobně byly vytvořeny pyramidy v Bosně.

Pyramidy plnily více funkcí a například pro účely léčení nebo pro práci na duchovním vzestupu pobyt v prostorách vyhloubených v běžných horninách byl plně postačující. Kromě toho plnily funkce energetické pro místní krajinu i pro celou Zemi a pro energetické spojení s okolním vesmírem. Tyto pyramidy je v dnešní době podstatně těžší objevit, protože za tisíce let byly zaneseny dalším materiálem a zarostly vegetací. Takovéto pyramidy jsou i v Čechách a na Azorech. V místech, kde nebyly příhodné kopce, bylo nutno pyramidy vybudovat z jiných materiálů. Příkladem je Giza. Některé pyramidy byly také vybudovány jako památníky pro další věky a v některých případech skrývají pod sebou prostory, ve kterých jsou ukryty důležité informace pro příští pokolení.

Sao Miguel byl v dobách Atlantidy vysoko v horách a byly zde objekty, které sloužily jako "výcvikové středisko" pro duchovní učitele a kněžky. Vysokohorské středisko bylo velmi vzdálené od civilizace, bylo velmi čisté a nebylo tak rušeno morfogenetickými poli běžných obyvatel. Proto i zde byly pyramidy, i když zřejmě ne tak monumentální jako známe z Egypta a sloužily k duchovním iniciacím a léčením. Ostrov Pico a jeho energie jsou mocně ovlivněny horou Pico, která je stále činnou sopkou. Když jsme přijeli na Pico 21.září, tak jsme byli na cestě do hotelu lehce zablokováni slavností a průvodem na počest stoletého výročí, kdy sopka naposled soptila. Na úplně samém vrcholu hory, který z dálky připomíná pyramidu stále unikají plyny.

Hora Pico

Vzhledem k naší fascinací horou Pico jsme se rovněž jako před 8 lety odhodlali k horolezeckému výstupu na Pico. Rozhodně to není lehký výstup. Vloni tam byl dokonce smrtelný úraz a i mladý kluk, kterého jsme potkali při odletu na letišti, říkal, že dva dny po výstupu nemohl chodit ze schodů. Nám to trvalo o něco déle. Hora je to opravdu magická.

Kužel vyrůstající z kráteru sopky Pico, který je údajně nejvyšší ze všech kuželů všech sopek na Zemi

Doklad o našem horolezeckém výkonu asi v 1/3 kužele na vrcholu sopky

V Česku je velká koncentrace duší z Atlantidy. Možná je nejvyšší na celém světě. Velmi hrubým odhadem, který je ovlivněn tím, s jakým okruhem lidi se dostávám do styku, se dá říct, že u lidí s vyššími vibracemi se jedná až o 80 procent lidí. Někteří se dokonce podíleli na zániku Atlantidy a inkarnovali se do této doby, aby se podíleli na tom, aby se osud Atlantidy neopakoval. Naopak jiní mimo jiné inkarnace žili v Atlantidě v době jejího největšího rozkvětu, a proto myšlenky tzv. utopického uspořádání společnosti pro ně nejsou až tak utopické. Jedná se optimální uspořádání společnosti založené zejména na lidech s vysokým poznáním a vysokými vibracemi. To znamená nejen po stránce optimálního systému, ale i po stránce duchovní vyspělosti příslušníků společnosti. Obě tyto varianty se vzhledem k množství inkarnací v Atlantidě a jejímu dlouhému trvání nevylučují. Mnozí si své selhání v konci Atlantidy a zejména zneužití magie již karmicky odžili, ale některé ještě pravděpodobně karmické následky čekají. Pro většinu z nich je velmi nebezpečné jakékoliv zahrávání s magií, a to i zdánlivě neškodné, protože se může jednat o spouštěcí mechanismus v této inkarnaci. Nebezpečné je to zejména při nedostatku poznání v této inkarnaci. V Atlantidě docházelo pomalu k tomu, že působení jistých entit pravděpodobně astrálních, či jak je někdy uváděno entit ze 4. hustoty, mělo takový vliv na obyvatele Atlantidy, že u nich docházelo k postupnému pomalému blokování srdeční čakry. S blokací srdeční čakry, ale bez ztráty dosavadních (z našeho současného pohledu) paranormálních schopností docházelo k postupnému šednutí až zčernání používané magie. Proto je důležité pracovat na odblokování srdeční čakry.

Putování do hlubin vlastní duše a cesta životem

24.9.2016

Je úžasné kolik lidí se již nespokojuje s „pravdami“ předkládanými školami a hlavními médii a hledají nové poznání. Toto hledání se uskutečňuje v mnoha oblastech, například v přírodních a společenských vědách, historii a různých duchovních naukách. Přirozená nedůvěra k předkládaným „pravdám“ dosahuje pravděpodobně nejvyššího stupně v nám známé (a nutno dodat i oficiálně uznávané) historii. Velkou zásluhu na tom má určitě internet, na kterém lze najít neuvěřitelné množství názorů a teorií, které jsou někdy i v příkrém rozporu s oficiálním výkladem.

Stává se často, že člověk je znechucený konzumním přístupem, chce to změnit, ale často si nevšimne, že prostě jen začal konzumovat něco jiného, a to není skutečná změna.

Myslím, že je zcela běžné a normální a i v pořádku, že hledající hledá napřed vně sebe a až se naplní vnějšími informacemi, přepne svůj pohled dovnitř sebe a případně do jemnohmotnějších realit. Bohužel se však obávám, že těch co nepřepnou nikdy je hodně a dokonce asi většina.

Jsou tací, kteří postupují rovnou zevnitř, ale těch je opravdu málo a mají pro to vrozené dispozice a myslím, že to ani není vždy výhoda, protože pak se může stát, že běžným lidem zcela nerozumí, protože normálním je pro ně něco jiného, než je pro lidi běžné. Kromě toho z nedostatku vnějších informací mají tendenci své informace považovat vzhledem ke zdroji za výjimečné a někdy jediné správné.

Pro mnoho lidí už ten okamžik na přepnutí přišel, ale většina si toho ještě nevšimla. Možná, že pro některé je rozhodující to, když zjistí, že uvnitř je to minimálně stejně zajímavé jako vně. Když člověka něco baví, tak to samozřejmě provozuje s větší chutí.

Množství práce vykonávané na sobě stoupá se stoupající kvantitou i kvalitou poznání, ale stoupá po parabole, protože poznání může růst téměř neomezeně (z pohledu lidské bytosti a její úrovně poznání), zatímco množství práce konané na sobě logicky má svá minimálně časová omezení.

V hlubinách cizích duší skutečnou příčinu vlastní špatné nálady či vlastních problémů nelze najít.

Lidé se snaží si vše vyhledat na internetu, nebo se zeptat odborníka, ale nesnaží se hledat odpověď sami uvnitř sebe. Velká většina lidí, pokud například má pochybnosti jak pěstovat nějakou rostlinu (jedlou či okrasnou) stráví hodiny na internetu nebo vyzvídáním u sousedů. Na druhé straně jen velmi malé množství lidí se zkouší zeptat přímo rostliny. To se týká i vlastního léčení.

Obdobně je na tom mnoho lidí, kteří neustále probírají předměty ze střední školy a případně si neustále přibírají nové z úrovně střední školy místo toho, aby začali žít jako absolventi vysoké školy (myšleno obrazně). Někdy se tomu říká duchovní turistika. Zablokovat si cestu se dá i tím, že se stále „jen“ učím. Učení má ale význam jen jako příprava na život a proto musí přijít i ta druhá fáze žít život a používat to, co jsem se naučil.

Jestliže jsme si zvolili hru na vývoj a pro tuto hru jsme si stanovili pro sebe nějaké cesty či formy, pak nedodržení cesty či formy této hry bychom neměli brát dogmaticky. Neměli bychom hru brát tak, že automaticky každé nedodržení vlastních stanovených podmínek musí mít předpokládaný negativní účinek. Jinak by se mohlo stát, že bychom se negativně programovali v okamžiku, kdy při každém nedodržení námi stanovených podmínek bychom předpokládali, že musí nastat negativní následek.

Pro snadnější pochopení uvedu jednoduchý příklad. Pokud si zvolím, že nebudu jíst maso, aby nedocházelo ke snižování frekvence vibrací a jednou si maso vezmu, tak bych se neměl negativně programovat tak, že automaticky ke snížení frekvence vibrací dojde.

Je jen úzká štěrbina na duchovní cestě při objevování svých světlých a temných stránek. Někteří jdou tak ostře v budování svých světlých stránek, že jsou pak ozářeni vlastním jasem a dojdou k přesvědčení, že temné stránky již nemají a pak jsou oni a okolí překvapeni jejich reakcemi při krizových a stresových situacích.

Opačná hraniční varianta je ta, že hledající (často při použití stimulujících látek) objeví své stinné stránky, což ho uvrhne do deprese a zastaví jeho hledání, případně si ještě vytvoří o sobě mylný velmi negativní názor.

Optimální je jít cestou světla, ale nezapomínat při tom na průzkum vlastního nitra a objevování skrytých temných stránek a jejich zpracování.

Při řešení otázky svobodné vůle se často zapomíná na to, že nikdo nemůže být plně svobodný, pokud si přeje, aby i jen jedna jediná bytost měla méně svobody než on (aby i jen jedna jediná bytost neměla stejně svobody jako on).

4 stupně uvědomělosti bytosti (duše) a tím i do značné míry 4 stádia duchovního vývoje

- hraje svoji roli a neví, že hraje roli

- hraje roli a ví, že hraje roli

- hraje roli a pozoruje se, že hraje roli

- tvoří roli, kterou hraje

Je nutno si uvědomit, že většina bytostí je umístěna někde na pomyslné stupnici mezi dvěma vrcholy, kde nahoře je schopnost konat jen "absolutní dobro" a dole je schopnost konat jen "absolutní zlo". Bytosti v těchto krajních polohách se však v podstatě nevyskytují.

Pokud dojdeme k poznání, že hodnotíme negativně některé naše skutky, postoje či emoce, je možno se přeprogramovat tím, že koncentrujeme své vědomí na jinou verzi bytosti z mnoha alternativ naší bytosti existujících v Teoversu, bytosti ve všech jejích formách v mnoha různých životech.

Jedná se o přeprogramování na základě informací o životech minulých i životě současném koncentrací vědomí na jinou verzi multidimenzionální bytosti, jejíž jsme součástí. Jinou verzi z mnoha alternativ multidimenzionální bytosti existujících v Teoversu. Jednou z variant tohoto přeprogramování je koncentrace vědomí na novou verzi multidimenzionální bytosti, jejíž jsme součástí a to takovou, jejíž součástí není dlouhodobá motivace strachem nejen ostatních bytostí, ale i sebe.

Zastavení všech myšlenek při meditaci znamená i zastavení myšlenek o tom, zda budoucnost bude v souladu s tím, jakou budoucnost chceme, a tím i zastavení strachu. Zastavení myšlenek však neznamená, že nemusí být přítomný pocit absolutní lásky. Pokud zastavíme myšlenky ve stavu všeobjímající lásky, tak v tomto stavu nemůžeme nikdy pociťovat strach.

Introvertnost či extrovertnost našeho chování nemusí vypovídat nic o míře přirozenosti našeho chování. Introvert může skrývat svoji přirozenost tím, že neukazuje pokud možno nic, zatímco extrovert může přehrávat, tak aby skryl svoji přirozenost. Mnoho extrovertů jsou „překvapivě“ nesebevědomí lidé.

Je to do určité míry bludný kruh. Protože máme (někdy jen skrytou a neuvědomělou) touhu manipulovat a běžně posuzujme ostatní podle sebe, předpokládáme, že ostatní mají rovněž touhu námi manipulovat. Protože máme strach z toho, že bychom byli manipulováni, snažíme se, abychom byli my těmi, co manipulují, protože předpokládáme, že když manipuluji, nemohu být manipulován. Tudíž činím jiným to, co nechci, aby bylo činěno mně. Lékem je sebevědomí, pokora, nehodnocení, láska. Abychom se k tomu dopracovali je nutná neustálá koncentrace mysli na všechny své činy a myšlenky s plným uvědomováním si příčin svých strachů.

Zajímavé je čím jsou lidé sebevědomější a pokornější chovají se otevřeněji, tím jsou méně manipulováni. Právě ta otevřenost vzbuzuje v ostatních pocit dostatečné síly, a proto nemají tak často odvahu s otevřenými lidmi manipulovat. Je však nutno nezaměňovat lidi otevřené s lidmi naivními.

Je potřeba nezapomínat, že když pracuji s vizualizací (vizualizuji si skutečnost tak, jak bych chtěl, aby vypadala), tak vlastně mentálně ovlivňuji skutečnost. Tím, že ovlivňuji skutečnosti, které se netýkají pouze mé osoby, tak svým způsobem mohu omezovat svobodu ostatních bytostí, včetně jejich svobody vybrat si utrpení. Vím, že se doporučuje při léčení druhých vyžádat si jejich souhlas. Osobně bych doporučoval, aby se jednalo většinou o fyzické vyžádání takovéhoto léčení. Takovéto telepatické vyžádání souhlasu, které je považováno někdy za souhlas duše a ne ega, považuji za do značné míry problematické, protože naše vnímání souhlasu může být ovlivněno naším egem a jeho přáním, jak by měla skutečnost vypadat. První velký pokrok děláme, když začneme myslet na to, jak pomoci druhým, druhý velký pokrok uděláme, když začneme myslet na to, jak pomoci sobě.

Možná nejpřesnější vyjádření některých stavů hluboké meditace či rozšířeného vědomí je – ztráta ega. Stavy, které lze dosáhnut po delší době meditací a cvičení koncentrace, stavy, kdy nevnímáme ego, ale pouze bytostné já. Bytostné já se odpojí od ega této inkarnace a je schopno vnímat i jiné role (ega), případně více rolí najednou nebo stav prostý všech eg. Ve stavech rozšířeného vědomí se zbavujeme pocitu ztotožnění s egem a se závislostí na něm. Míra rozšíření vědomí + míra duchovního vývoje = míra nezávislosti na egu. Po odpoutání od ega může rozšířená mysl „putovat“ po paralelních egech (rolích) v časoprostorech paralelních k této naší realitě.

Při kontemplaci (která je někdy pojímána jako vyšší stupeň meditace) se odpojujeme nejen od vnímání ega ale i od vnímání svého bytostného já.

Při určité schopnosti vnímání celého souboru těchto paralelních inkarnací a jejich analýze, je možno i zahlédnout obrysy této inkarnace. Do archivu naší nevědomé paměti jsou nahrány pouze ty inkarnace, které mají určitou spojitost s naší současnou inkarnací. Proto v těchto inkarnacích jsme si často podobní a jednáme v souladu s určitými myšlenkovými vzorci.

Paralelně existující inkarnace, ve kterých naše myšlenkové vzorce jsou diametrálně odlišné, jsou do archivu naší nevědomé paměti nahrávány jen výjimečně. Proto se jeví určitá konzistence našich jednání v různých inkarnacích. Často také mají tyto inkarnace časové návaznosti na současnou inkarnaci.

Systém našeho stvořeného vesmíru je tak neuvěřitelně dokonalý ve své složitosti a vzájemné provázanosti, že nejsme absolutně schopni to chápat v plném rozsahu naším rozumem. Tento systém je ohromný a díky tomu má i vyšší setrvačnost, delší dobu trvá, než informace prostoupí systémem tak, aby ovlivňovala jednotlivé subjekty. Není tak jednoduché provádět během života změny své role.

Duše si vybírá kompletní roli pro celý život a stanovuje podstatné body, kterými v životě musí projít. Takto stanoveným bodům se dá vyhnout jen zcela výjimečně u výjimečných lidí, ale stejně zůstává otázka, zda to i s takovouto zdánlivě výjimečnou změnou nebylo již předem stanoveno. Proto je dobré tyto body znát. Body, kterým není možno se vyhnout a kterými je nutno projít. Body jsou míněny konkrétní stavy bytosti a konkrétní události.

Pokud tyto body neznáme nebo je odmítáme přijmout a chceme se jim vyhnout (vnímáme jako vyhýbání se pro nás nepříjemné situace, ne vyhýbání se klíčovým bodům), vystavujeme se zbytečnému utrpení a ztrátě energie.

Pokud chceme udělat něco pro štěstí druhých lidí, zejména lidí blízkých, tak základním předpokladem je, abychom byli sami šťastni.

Ztratili jsme kontakt s přírodou a se Zemí. Proč zvířata poznají, že se blíží tsunami nebo zemětřesení, ale lidé ne. Možná je to tím, že zvířata dokážou vnímat signály Země (Gai), na rozdíl od lidí, kteří tuto schopnost již dávno ztratili. Kdyby se lidstvo věnovalo výcviku senzibilních lidí ke komunikaci se Zemí a jasnovidnému vnímání blížících se katastrof, tak by dosahovalo stejných výsledků jako zvířata. Dokonce je pravděpodobné, že by vzhledem k srozumitelnějšímu předání informace, byly tyto výsledky pro lidi mnohem užitečnější.

Intuici lze trénovat v podstatě stále a téměř kdykoliv. Jde jen o to se na tento trénink dostatečně koncentrovat. Například při sledování sportovního přenosu je možné se koncentrovat na intuitivní předvídání vývoje situace. Musí se však jednat o spontánní intuici a ne o logický předpoklad. Lidově se tomu říkává vnuknutí.

Můžeme fungovat v roli pozorovatele a být bez emocí. Pokud jsme v roli tvořitele, je velmi pravděpodobné, že budeme mít vztah k výsledku naší tvůrčí činnosti. Tvůrčí akt je změnou s následnou interakcí, a proto přináší většinou konflikt.

Ten, kdo uvěří, tak se vyléčí. Ten, kdo pochopí, už znovu neonemocní. Smyslem karmy není utrpení, ale pochopení.

Pokud chceme přijít do nebe, musíme si ho umět stvořit.

Je mnohem těžší být svým vlastním žákem než učitelem druhých.

Jak nehodnotit? Nehodnotit v podstatě nelze, protože hodnocení je nutnou součástí rozhodovacího procesu. Co by tedy mohlo být tím kritériem pro to, kdy hodnotit a kdy nehodnotit? Jako kritérium pro to, kdy hodnotit a kdy ne, je možno si zvolit ten fakt, zda se musím rozhodnout, či nemusím. Když se nemusím rozhodovat, nemusím hodnotit. Když se musím rozhodnout, je hodnocení podkladem pro rozhodnutí.

V běžném životě je v podstatě nemožné vystříhat se jakéhokoliv hodnocení, ale je možné a mimořádně důležité nedávat tomuto hodnocení jakékoliv emotivní zabarvení.

Mnoho lidí dělá základní chybu spočívající v tom, že přemýšlí o tom, jaké dělají chyby, co dělají špatně a zcela zapomínají na to, aby přemýšleli o tom, co nedělají vůbec.

Každá bytost je svobodná ve svém rozhodnutí, zda se zaměří na přijímání či na dávání, ale nelze zapomínat na to, že nelze uniknout následkům tohoto našeho rozhodnutí, a to ať je v té roli, kterou zde hraje, jakkoliv vysoce postavenou duchovní bytostí.

Zbavit se strachu z toho, že něco ztratíme, můžeme jen poznáním, že ve skutečnosti nemáme nic, co bychom ztratit mohli.

Pouze ego je vlastníkem (přesněji má pocit, že něco vlastní), a proto pouze ego může něco ztratit. Pouze pokud se neztotožňujeme s egem, může se dostavit ono poznání.

Ten kdo odpouští, nebo to, co odpouští je ego. Odpouštění není proces duše. Duše nepoužívá mechanismus odpouštění, protože duše nevnímá to, co se děje egu, jako něco čím by trpěla a tudíž nevnímá to, jako důvod k odpuštění.

Duše má ráda i ostatní ega, a to dokonce, i když hrají negativní role. Jako příklad herec hrající v pohádce kladnou roli, může mít z druhých rolí nejraději třeba roli černokněžníka, protože je to role nejzajímavější či nejzábavnější.

Specifickým případem blokace srdeční čakry je existence bytostí, které mají hodně rozšířené hranice ega, a tudíž mají citově kladný vztah k podstatně širšímu okruhu bytostí než je obvyklé. Soucítí tím s utrpením velkého počtu bytostí (nejen lidí), což mívá někdy za následek, že si rovněž ne zcela vědomě částečně zablokují srdeční čakru, čímž si víceméně zdánlivě sníží práh citlivosti na utrpení ostatních bytostí. Tento většinou nevědomý postup však má za následek zhoršení průtočnosti srdeční čakry a s tím spojené následné účinky. Tito lidé se pak mohou ostatním jevit jako méně srdeční, ač tomu tak ve skutečnosti není. Práce na opětném zprůtočnění čakry pak vede přes uvědomění si podstaty tohoto jevu, odinstalování starého programu a uvědomělé zpracovávání vlastních emočních reakcí na utrpení druhých na úrovní srdeční čakry.

Děti, když se narodí, přicházejí do této reality s vědomím, které vibruje ještě na frekvenci, která je blízká pásmu frekvence vibrací astrálního světa, a proto mají většinou schopnost vidět bytosti z vyšších realit, jako jsou například duše předků, nebo duše zemřelých, které zůstávají v místě pobytu dítěte (domě), skřítkové a andělé. Tato schopnost se postupně ztrácí s tím, jak se vlivem okolního prostředí snižuje jejich frekvence vibrací. Svůj vliv na to má rovněž morfogenetické pole nevíry v existenci těchto bytostí a jiných realit.

Na tuto schopnost má nezanedbatelný vliv i specifická výše frekvence vibrací konkrétního dítěte, která je daná vyspělostí (úrovní, stářím) inkarnované duše. „Nižší“ duše mají tuto schopnost menší (mohou vidět pouze bytosti nižší astrální reality) a dříve ji ztrácejí než duše „vyšší“. Při duchovní práci na sobě se tato schopnost může v omezené míře vracet a projevuje se zejména při stavech rozšířeného vědomí. Se vzrůstajícími frekvencemi vibrací v současné době vzrůstají i schopnosti lidí vnímat bytosti z jiných realit nebo s nimi komunikovat. Někdy se tento jev může u malých dětí projevovat tím, že zdánlivě bez příčiny pláčou, protože se obávají cizích bytostí či energií, které se mohou vyskytnout a jsou pro ně neznámé či je pociťují jako nebezpečné. V okamžiku, kdy dospělý vezme dítě do náručí, tak se uklidňuje, protože cítí ochranu.

To, že píšu některé filosofické či esoterické texty přece vůbec neznamená, že mé dosavadní aktivity by měly ustat. Nepřestalo mě bavit hrát tenis, jezdit na kole plavat nebo se dokonce jen dívat na kvalitní sport v televizi. Ani nevidím důvod, proč bych nemohl někomu ze soutěžících fandit. Proč? Vždyť vše je jen ohromná kosmická hra, tak proč se nezúčastnit s radostí a chutí „drobných“ her.

Mezi lidmi panuje tolik odsudků týkajících se zábavy a radosti těch druhých. Svůj vliv na tom má dlouhodobá náboženská manipulace. Abych to upřesnil, tak to o čem tu mluvím, nemá nic společného se stále stoupající komercionalizací sportu a stále se zvyšující (dokonce i pravidly povolenou) agresivitu a se stoupající agresivitou v hledišti. Naopak jsem přesvědčen, že kdyby si lidé v životě daleko více hráli a život pojímali daleko více radostnou a tvořivou hru a ne jako tragédii, tak by se mnohé změnilo.

Mnoho lidí má představu, že s pojmem filosof, jogín nebo duchovní guru se pojí automaticky asketismus. Velký guru nebo filosof se přece nemůže jen tak projíždět na kole z radosti z pohybu a pobytu v přírodě. Ve skutečnosti opravdový jogín či osvícený (ve smyslu poznání) vypadá jako zcela normální člověk s běžnými lidskými aktivitami. Vše nám deformuje obraz Saí báby a jemu podobných „bab“ J. Je nějaký důvod, aby se člověk, který je osvícený zbavoval věcí, které mu přináší potěšení a nepůsobí utrpení druhým.

Představa, že jediný přiměřený život takového člověka je usadit se do "lotosového květu" a meditovat, případně rozdávat moudra, je mírně řečeno nepřesná. Dle mého názoru nemá zcela logiku se inkarnovat do tohoto světa a pak život strávit koncentrací vědomí na jinou realitu. K tomu si stačí vybavit obraz společnosti, kdyby tak učinili všichni. Na druhou stranu – co my víme o zákulisí různých guruů a jejich radostech a slastech. O těch se většinou moc nepíše, když ano, tak je otázka, zda pravdivě.

Přesnější vyjádření toho, že změníme svoji minulost nebo změníme svůj postoj k minulosti, může být, že svoji přítomnost napojíme na jinou časovou osu minulosti. Koncentrujeme pozornost na jinou časovou linku, čímž měníme i svou přítomnost a sebe. Někdy ovšem k terapeutickým účinkům stačí pouze změnit svůj postoj k ději v minulosti.

Je to obtížně pochopitelné, ale lze vnímat harmonii absolutna. Absolutní harmonie absolutního nic. Je to rozdílné od toho nevnímat nic.

Takový ten obecný strach některých lidí, kteří se bojí všeho a vždy předpokládají špatný konec každé životní situace, může být dán tím, že jejich podvědomá paměť obsahuje minulé životy, kdy se nechovali vždy zcela „správně“, a proto se obávají karmických následků. Vše však probíhá na podvědomé úrovni a lidé si tak neuvědomují skutečnou příčinu a podstatu svých strachů.

Míra sugestibility + míra víry = míra pravděpodobnosti realizace (uzdravení).

Na „televizní“ obrazovku své mysli si nalaďte dva programy tak, jako to například umožňují některé lepší televizní přijímače funkcí PaP (obraz a obraz). Jeden program je pocit absolutní lásky a druhý program je běžný život. A nyní v sobě vypěstujte schopnost vnímat tyto programy současně či dle potřeby některý kanál zeslabit či vypnout, zesílit či zapnout.

Cvičit schopnost pociťovat vděčnost a tím i štěstí na drobných nepříjemnostech.

Opravník běžně používaných nepřesností

24.9.2016

Jak už jsem často upozorňoval mnoho nedorozumění a nepochopení plyne z používání pojmů a názvů, které nejsou přesně definovány a v mnoha případech nejsou zcela pochopeny ani jejich uživateli. Jsou přebírány názvy a názory jiných subjektů, aniž autoři mají přesnou představu, co si pod názvy představit a jak názory chápat včetně logických souvislostí. Při takovémto používání názvů a rozvíjení názorů do vlastních teorií pak dochází k nepřesnostem, které jsou někdy tak značné, že nové teorie jsou až protichůdné k původním názorům, ač si to autoři neuvědomují. Nelze však zapomínat, že některé teorie jsou vytvářeny právě za účelem publikování zavádějících a manipulačních nepřesností.

Budu se nyní věnovat jednotlivým případům, které mnohdy nemají žádnou vzájemnou spojitost.

Zcela běžně se používá názor, že jsme nyní ve třetí dimenzi a budeme se transformovat do páté dimenze a že humanoidi se vyvíjejí v lichých dimenzích (1., 3., 5., 7. atd.) a reptiloidi v sudých dimenzích (2., 4., 6., 8.). a ti, kteří se nás snažili a možná ještě snaží ovládnout jsou ze čtvrté dimenze. Protože dle mého názoru jsou tyto informace včetně použité terminologie značně nepřesné a zavádějící, považuji za vhodné se tomuto tématu věnovat a dát tomu určitou logickou strukturu.

Za prvé už použití pojmu třetí, pátá dimenze apod. je velmi nepřesné. K pochopení této nepřesnosti stačí použít český ekvivalent, tj. rozměr. Již na první pohled či poslech je každému zřejmé, že názor, že žijeme ve třetím rozměru a budeme se posouvat do pátého rozměru je v podstatě nesmyslný. Při použití této terminologie si lze představit trojrozměrný nebo pětirozměrný prostor, což ale autoři těchto výroků nepochybně neměli na mysli.

Dle mého názoru je nejpřesnější označení, že se jedná o pásmo frekvence vibrací, ve kterém se určité bytosti vyskytují. Někteří autoři také mluví o třetí nebo páté hustotě a tento výraz se mi zdá vhodnější, ale přesto ne zcela přesný a vystihující podstatu. Jeho základní výhodou je, že je kratší a jednodušší. Je možné, že použití výrazu dimenze může vznikat i z překladů, kdy se v anglických textech používá někdy jen označení 3D nebo 5D, jenže to D může znamenat nejen dimension (rozměr), ale i density (hustota).

Za druhé se běžně mluví o tom, že my existujeme ve třetí hustotě a směřujeme do páté a reptiloidi jsou ze čtvrté hustoty. Z této posloupnosti je možno vyvodit, že reptiloidi jsou ve vyšším pásmu frekvence vibrací, což neodpovídá nám dostupným informacím o charakteristice reptiloidů, s kterými se lidstvo dostávalo do styku.

Jedná se však pouze o názvy a mám výrazné pochybnosti, že by se jednalo o posloupnost úrovní frekvence vibrací. Rovněž se mi nezdá, že by ti tak zvaní reptiloidi ze čtvrté hustoty měli vyšší frekvenci vibrací než humanoidi ve světle informací, které jsou o nich známé. Spíše předpokládám, že se jedná o dvě relativně samostatné stupnice, které se odlišují vzorem vibrací, který je specifický jak pro humanoidy (mamaloidy), tak i pro reptiloidy. Z různých informací se dá předpokládat, že frekvence vibrací tak zvané 4. hustoty (reptiloidní) není nijak výrazně výš než naší třetí, ale je někde částečně mimo naši stupnici. Rozhodně jsem přesvědčen, že se nedá říct, že by 4. hustota byla frekvenčně někde uprostřed mezi 3. a 5. hustotou. Vhodnější se mi proto zdá uvažovat o dvou samostatných stupnicích, které by se daly označovat například pro humanoidní bytosti 1h, 2h, 3h atd. a pro reptiloidní bytosti 1r, 2r, 3r atd. s tím, že při přiřazení nového označení ke staré stupnici by to vypadalo následovně: 1h=1, 1r=2, 2h=3, 2r=4, 3h=5 atd. Při zařazování do jednotlivých škatulek považuji za důležité upozornit, že se nedá jednoznačně srovnávat něco jako duchovní úroveň u ras tak odlišných jako jsou humanoidi a reptiloidi, protože reptiloidi jsou prostě jinak mentálně uspořádáni. Nemají emoce, nebo ne v té podobě, jak je máme my a je proto nevhodné je posuzovat podle našich měřítek. Proto vidím jako problematické prohlašovat, že jsme morálnější než oni, zejména, když my určujeme kritéria morálnosti. Oni jsou na určitém vývojovém stupni, kdy jejich emoce jsou do určité míry jakoby zakrnělé. Na vyšších stupních jsou reptiloidi, kteří pociťují emoce, lásku, soucit apod. V souvislosti s mimozemskými civilizacemi považuji ještě za vhodné upozornit na jejich problematické označování. Velmi často je používána teorie, že jsme původem Lyřané (pokud se nepletu, tak to takto popisoval například spisovatel Ivo Wiesner), protože jsme přišli ze souhvězdí Lyry. Příkladem zcela nelogického použití názvu jsou Lyřané. V souhvězdí Lyry jsou hvězdy, které jsou od sebe vzdálené až 900 světelných let. Při pohledu z místa vzdáleného Zemi (myšleno v kosmickém měřítku) nejsou tyto hvězdy opticky blízko sebe a netvoří souhvězdí. Reálné je spíše to, že jsme přišli z hvězdného systému Vegy, která je od nás relativně málo vzdálená, pouhých 25 světelných let a která je součástí souhvězdí Lyry. V podobném duchu je nepřesné i označování pozemšťanů. Jestliže běžně pojmenováváme mimozemšťany podle jejich hvězdy (Siriané, Arkturiáni, Vegani, Alfa Centauřané), souhvězdí (Plejáďané, Lyřané, Drakoniánci, Orioňané) či dokonce galaxie (Androméďané), tak bychom si měli říkat Slunečnané. V rámci naší hvězdné soustavy tento název může evokovat bytosti žijící na nebo spíše ve Slunci, tak jako používáme název Marťané nebo Venušané. Používat název humanoidi pro lidi na Zemi je nepřesné ve srovnání s názvem reptiloidi. Srovnatelný název pro lidi by měl být "savcoidi" či mammaloidi, protože se jedná o třídu savců, která je srovnatelná s třídou plazů. Takže jak reptiloidi tak i mammaloidi jsou humanoidi, ale reptiloidi jsou plazí humanoidi a lidé jsou savčí humanoidi. Humanoid je bytost, která má vzhled podobný člověku. Zrovna tak je možno nazývat některé bytosti z kosmu jako ptačí či hmyzí humanoidy. Na vztah ega a duše je možno se podívat ještě z jiného úhlu pohledu, než jak je běžně používán. Někteří esoterici říkají zbavte se ega, zničte ego, ukřižujte ego, nebo nevěřte svému egu, nepodléhejte svému egu. Svěřte se do péče své duše. S tím je možné se setkat poměrně často. Kdo je ten subjekt, který má jednak své ego a jednak svou duši? To by naznačovalo, že máme tři entity, ego, duši a já. Co však je to já, které není ani duší ani egem. Že by tělo? To by však předpokládalo materialistický výklad, že ego i duše jsou projevem hmoty (mozku).

Většinou je ego chápáno jako něco negativního, zatímco duše je ta čistá, do jejíž péče se máme svěřit. Která entita prochází inkarnacemi a přináší si své karmické vazby. Duše nebo ego? Kdo přináší do nové inkarnace vlastnosti ze svých předchozích inkarnací? Odpověď je zcela zřejmá. Duše svým dlouhodobým vývojem předurčuje vlastnosti současného jsoucího ega.

Takže, proč tak rádi odsuzujeme ego a vše kladné přičítáme duši. Ego je role, kterou si duše vybrala pro řešení svých karmických vazeb. Duše si částečně vybírá a částečně tvoří ego pro konkrétní inkarnaci.

Ego je často a dle mého názoru nepřesně chápáno jako určitá součást našeho já, které není duší. Ovšem součást negativní, které je potřeba se zbavit nebo alespoň minimalizovat. Pak je ovšem název ego v tomto pojetí velmi nepřesný, protože ego v překladu je "já" a ne část "já".

Zajímavé je, že ego je z angličtiny překládáno jako ego, zatímco superego je překládáno jako nadjá.

Přesto i v tomto pojetí, kdy ego není chápáno jako tělo a mysl a jako role, kterou jsme si přišli zahrát, je ego součástí našeho já a naše já ve své celistvosti je opět tvořeno duší a silně ovlivněno předchozími inkarnacemi duše. Práce na sobě je práce na egu a je silně ovlivněna, pokud ne přímo determinována tím, co si duše pro konkrétní inkarnaci zvolila. To, čeho bychom se měli zbavit není ego, ale naše závislost na egu, závislost na roli, kterou zde hrajeme. Zajímavé je, že v učení Zákona jednoty, kterou přináší inteligence, která se nazývá Ra, se říká, že není vhodné používat pojem ego a za vhodnější je považován výraz osobnost jedince (v anglickém jazyce "personality self"). Další věc, kterou vnímám jako nepřesně chápanou jsou názory na to, které bytosti se živí naší negativní energií. Dochází tu k překrývání dvou entit, a to reptiloidních bytostí, které s námi sdílejí našu 3D realitu a bytostí astrálních, které jsou pro běžné lidi neviditelné a často i nevnímatelné. Těmto bytostem dle informace od Petra Chobota říkají andští šamani dravci a ti se skutečně živí naší negativní energií. Kromě toho, že se živí naší negativní energií, tak se v rámci svých možností snaží ovlivňovat naší 3D realitu a zejména lidské bytosti, které jí obývají tak, aby bylo vytvářeno velké množství negativní energie, zejména utrpení. Všechny války a konflikty, které vedou k utrpení lidí jsou těmito bytostmi v rámci jejich možností podněcovány. Jednou z těchto forem ovlivňování je působení na vlivné lidi na Zemi tak, že v případě jejich rozhodování jim odebírají energii, pokud chtějí učinit rozhodnutí, které není v souladu s jejich zájmy a naopak energii dodávají, pokud by rozhodnutí bylo v souladu s jejich zájmy.

Jejich základním zájmem je co největší množství potravy, tj. negativní energie vytvořené lidmi jejich utrpením. Vrcholem jsou téměř všechny obětní rituály, ukřižování, upalování apod. a není obtížné si představit, že se tyto astrální bytosti na jejich zavádění podílely a stále podílejí, což můžeme sledovat u rituálních poprav předváděných islámským státem.

Reptiloidi na rozdíl od dravců nepůsobí z astrální reality, ale snaží se ovládnout Zemi a lidstvo v rámci naší 3D reality. Názory na to, co je pro nás nebezpečnější se liší, ale zřejmě se lépe čelí bytostem, které jsme schopni vnímat, než těm, o kterých buď ani vůbec nevíme, nebo vnímat je jsou schopni pouze někteří, a to ještě jen ve stavu rozšířeného vědomí.

Nedá se však vyloučit, že dravci a reptiloidi mohou pracovat v jisté synergii. Při překladech z angličtiny často dochází k jedné nepřesnosti, která některé texty činí ne zcela pochopitelnými. V angličtině se výraz galaxie používá jak pro galaxii, tak i pro hvězdnou soustavu a překladatelé, kteří ne vždy chápou souvislosti, pak slovo galaxy překládají jako galaxie, i když je míněna hvězdná soustava. Například jsem se dočetl, že nejbližší galaxie je od nás vzdálena cca 3,5 světelných let. Ne všichni lidé, kteří čtou populární časopisy jako je například Enigma mají představu o vzdálenostech ve vesmíru, a tak bývají někdy z podobných informací zmateni.

Mezi základní principy Teoversa řadím "Fraktální uspořádání Teoversa". Setkávám se s výklady, z kterých do určité míry plyne zúžené chápání fraktálů pouze jako geometrických obrazců nebo jako fraktální uspořádání prostoru. V širším pojetí se jedná o fraktální uspořádání časoprostoru. Dle mého názoru však fraktální uspořádání Teoversa překonává i omezení daná časem a prostorem. Například pokud se použije známe rčení, že Stvořitel nás stvořil k obrazu svému, tak tím rozhodně není míněn vzhled a jedná se fraktálovou podobnost mimo čas a prostor. Čas i prostor jsou rovněž výtvorem vědomí. Vědomí Stvořitele a vědomí člověka jsou ve vztahu fraktální podobnosti, i když je nutné si uvědomit, že pojem fraktální podobnost je silně zjednodušující a tím i nepřesný. Často používaná fráze žít tady a teď si také vyžaduje bližší pohled. Lze žít bez ohledu na minulost a budoucnost? Pokud nemáme minulost, nebo si ji nepamatujeme, tak jsme nikdo, nevíme proč tu jsme,co můžeme a co máme dělat. Pokud nemáme alespoň nějakou představu o budoucnosti, tak nemůžeme udělat žádný krok (čin, akt), protože nemáme žádnou představu o tom, kam bychom krok udělali. Vidíme pouze obraz přítomnosti a budoucnosti ne.

Doporučuji provést zajímavé cvičení při meditaci, a to vypnout si paměť a jen být nikdo bez jakékoliv představy o minulosti. Jen vnímat své tělo a nevědět co bylo a co bude. Vypnout paměť a jenom být. Jedná se o jakousi sebezpytnou meditaci. Někdo přitom může mít nepříjemné pocity, protože ztráta paměti je vlastně ztráta ega a my jsme většinou velmi závislí na svém egu. Ztráta paměti je ztráta ega v jeho komplexnosti a zahrnuje i minulé inkarnace. Vypneme-li paměť, nemáme žádnou charakteristiku, žádné vlastnosti, ani nevíme nic o svém těle, kromě momentálních vjemů jako je například tlak podložky na tělo, teplo, chlad, světlo, tma, hlad, žízeň, bolest apod. Vzhledem ke ztrátě paměti vnímáme své tělo, ale neznáme příčiny jednotlivých vjemů. Nejsme zasaženi žádným smutkem, žádnou radostí, agresí nebo depresí, protože ty všechny pramení z minulosti. Jako meditace je to zajímavé, ale žít se tak nedá. Velmi dobře je to vidět na lidech, kteří mají Alzheimerovu chorobu. Globální elity nejsou hloupé a nedělají hloupé chyby, tak jak se to objevuje v mnoha článcích a diskuzích na internetu. Mnoho z toho, co velká většina běžných lidí považuje za chyby (klasická ukázka je současná situace kolem imigrace) jsou dlouhodobě plánované a připravované akce, které realizují jejich loutky. To, že se ve hře objeví hráč vyšší úrovně, který hraje šachy lépe a proto je přehrává, neznamená že jsou neschopní. Pod pojmem hráč vyšší úrovně si můžeme představit mimozemšťany, či nadpozemšťany.

U politiků včetně těch vrcholových už vůbec nemá smysl mluvit o neschopnosti a omylech. Tyto lidské loutky mnohdy ani netuší jakou roli v celé hře vlastně mají a kam hra směřuje a někdy žijí v ještě větších iluzích o světě a sobě, než jak je tomu u běžných lidí. Oni nedělají chyby, oni jsou řízeni a někdy dokonce tak efektivně, že to někteří dokonce ani netuší. Oni jednají v rámci plnění svých úkolů. Není celkem podstatné, zda tak činí v důsledku vydírání, podplácení nebo jen zneužití slabých charakterových vlastností. Tvrzení některých duchovních učitelů o zakázaných či poškozujících zkratkách jsou nelogické. Buď se jedná o zkratky ve vývoji, anebo se nejedná o zkratky, ale o prodlužky. Zkratkám můžeme říkat rovněž urychlovače vývoje. Jiná otázka je, zda a jak jsou zkratky bezpečné pro každého. Podobenstvím jsou zkratky opravdové, tj. ne v přeneseném slova smyslu. Máme možnost jít delší bezpečnou cestou, například osvětlenou ulicí, kde chodí hodně lidí nebo kratší cestou přes temný les nebo park. Cesta zkratkou je skutečně kratší, ale zároveň nebezpečnější. I v běžném životě se to stává, že například 10 lidí projde zkratkou bez problémů, ale jedenáctého přepadnou, nebo se ve tmě zraní. Použité prostředky mohou být skutečně zkratkami, ale mohou být nebezpečné, někdy i s těžkými následky.

Trochu mimo téma upozorňuji, že používání černé magie není žádná nepovolená zkratka, ale těžký pád.

Informační pole je určitý terminus technicus, který je často používán, ale v podstatě se jedná o jedno jediné vědomí, ve kterém jsou obsaženy všechny informace o všem, a tudíž o každé bytosti, o její minulosti, přítomnosti a budoucnosti. To znamená, že pro získání nějaké informace není nutno se napojovat na konkrétní bytost, aby se od ní získaly informace, což je klasická forma channelingu. Je možné se napojit přímo na informační pole, ve kterém jsou všechny informace o každé bytosti, o každé její činnosti i myšlence, které tato bytost učinila či vytvořila i v kategorii milionů let a s určitou mírou pravděpodobnosti i učiní.

Tento postup by měl být přesnější než klasický channeling, protože eliminuje ne zcela nepravděpodobnou možnost, že channelingový zdroj nás bude desinformovat, ať už z jakéhokoliv důvodu. Takže je možné získat informace v podstatě o čemkoliv, bez ohledu na to, zda bytost tyto informace nechce předat či chce pozměnit nebo je dokonce tají i sama před sebou.

V případě mimosmyslového získávání informací je na místě i otázka etičnosti takovéhoto konání zejména v případě, který může být častý, když nemáme plný a vědomý souhlas všech bytostí, kterých se informace týkají. Znalost informací hříchu nečiní, hříchem je zneužití informací, i když neúmyslné. Je potřeba mít dostatečnou morální sílu, aby nedošlo k zneužití informací. Kdo si není svojí morální silou dostatečně jist, měl by v této oblasti postupovat velmi opatrně.

Proč se uvažuje pouze o pěti smyslech? Proč se za další smysly nepovažuje vnímání energií, vnímání sexuálního vzrušení nebo vnímání bolesti včetně psychické? Vnímání energií je poměrně jasně další smysl, protože je obtížné ho zařadit pod některý z uznávaných pěti smyslů. I pro vnímání těchto vjemů máme určitá čidla, která však nejsou nijak přesně lokalizována. Čistota či zanesení těchto čidel má vliv na schopnost vnímání těchto mimosmyslových vlivů. Například zablokovaná 2. čakra může mít vliv na oslabení libida a tím i na sexuální vztahy. Proto práce na pročištění čaker může mít kladný vliv v této oblasti.

Někteří lidé či některé bytosti jsou vnímány jinými lidmi jako málo srdeční nebo láskyplní. Tím důvodem může v některých případech být to, že jejich pole energie srdeční čakry je široké a zasahuje velkou škálu bytostí, ale nemá takovou intenzitu, protože role pozorovatele vyžaduje určitou odtažitost od pozorovaných dějů. Přirovnat se to dá tomu, kdy režisér je zároveň i sám hercem. Část pozornosti je věnována hraní ostatních herců.

Působení energie lásky na nízkovibrační bytost si lze představit podobně jako působení plynu na někoho, kdo ztratil čich. Ten, kdo nemá čich, necítí plyn, ale to neznamená, že na něj nepůsobí. Když člověk s běžně vyvinutým čichem ucítí plyn, tak se projeví jeho sebezáchovné reakce. Ucpe si nos a urychleně opustí místnost. Nízkovibrační bytosti prostě nemají čidlo na energii lásky, ale to neznamená, že na ně nepůsobí. Tyto bytosti nebudou vnímat příjem energie lásky a nevyskytne se u nich žádná sebeobranná reakce a ony budou přebity energií. Při podobenství budou jako přefouknutý míč. Jaký to bude mít následek? Jednou z možností je ta, že tento přetlak energie lásky může způsobit rázovou vlnu, která jednorázově pročistí srdeční čakru a tito lidé určitým kvantovým skokem přeskočí do vyšších frekvencí vibrací a budou mít odblokovanou srdeční čakru. Bude se to týkat takových bytostí, které k tomu budou připraveny svým současným životem a minulými inkarnacemi.

Energie přicházející na Zemi jsou nejen vysokofrekvenční, ale mají i svůj specifický vzor vibrací. Tyto vibrace mohou způsobit disharmonii mezi vzorem vibrací těch, kteří nemají senzor pro energii lásky a vzorem vibrací přicházejících energií. Vysokovibrační bytosti typu Blue Avians mohou uzavřít prostor kolem sluneční soustavy nebo kolem Země na jiném principu než je jakési energeticko-ochranné pole, ale na principu jakéhosi uzamčení časoprostoru, takže nelze uniknout ani do jiných časových či prostorových realit ani z nich k nám proniknout. Jakými prostředky toho dosahují je mimo naše současné možnosti chápání jako ostatně mnoho dalších věcí a jevů. Proti časoprostorovému zámku se nejvíce bouří tak zvané neutrální civilizace, které jsou zde pouze jako pozorovatelé bez jakýchkoliv vlivů na děje na Zemi a nyní nemohou tento časoprostor opustit. O řešení tohoto problému se jedná.

Pokud jakákoliv bytost, ať už si říká jakkoliv, například bůh, archanděl, nanebevzatý mistr, Kristus, Buddha, Jehova, mimozemšťan, či nadpozemšťan z páté či šesté hustoty, od nás vyžaduje submisivnost, slepou poslušnost, uctívání či dokonce přinášení obětí nebo úctu z jakési formální duchovní nadřazenosti, není tou bytostí, za kterou se vydává. Vysoké duchovní bytosti nepotřebují a dokonce odmítají naše uctívání či dokonce oběti. Samozřejmě to v nemenší míře platí i pro všechny bytosti naší 3D reality. K líbání ruky nějakému církevnímu hodnostáři, jen protože má jakousi funkci, není žádný důvod, a to dokonce ani formální. Ke všem bytostem je možné se chovat jako k sobě rovným, protože všichni jsme téže podstaty. Jedno z nejčastěji používaných rčení je, že Bůh je láska. Nepřesnost tohoto tvrzení spočívá v tom, že Bůh je vše, pokud by byl omezen nejednalo by se o Boha. Přesnější vyjádření je, že láska je jedním z aspektů Boha.

Nemálo textů se v poslední době věnuje i obraně proti tak zvaným energetickým upírům, tj. lidem, kteří čerpají energii z jiných bytostí a mnozí tak činí nevědomě. V žádném textu jsem nenašel (netvrdím, že neexistují jiné texty, ale nečetl jsem) informace, které by obsahovaly jiné návody než jsou energetické ochrany nebo doporučení nevyskytovat se v blízkosti energetického upíra.

Existují však i další možnosti. Lidi, kteří získávají energii z jiných bytostí nevědomě, je zřejmě vhodnější považovat je za bytosti s nedostatečným vlastním příjmem vitální energie (prány). Proto je vhodné takovému člověku vysvětlit podstatu a případně ho přímo učit, jak získávat energii přímo ze zdroje. Samozřejmě to předpokládá, že je pro toto vysvětlení alespoň částečně připraven.

Další možností je takovémuto člověku poslat energii dobrovolně a vědomě, což mezi lidmi mající k sobě trvale dobrý vztah není problém. Ostatně velmi často mezi životními partnery existuje energetická nerovnováha, kdy jeden z partnerů tomu druhému vědomě či nevědomě posílá energii. Jestliže však máme svého partnera opravdu rádi, tak nemůže být žádný problém posílat mu dobrovolně energii.

Existují informace o tom, že Slunce je součástí dvouhvězdného systému a druhou hvězdou je hnědý trpaslík, který svojí gravitací ovlivňuje dění ve Sluneční soustavě. V případě hnědého trpaslíka nemusí být tak významná jeho gravitační síla jako jeho aura, to znamená jeho působení jako bytosti. To může mít vliv na změnu kvality času (specifického vzoru a frekvence vibrací) v současné době v prostoru Sluneční soustavy a Země.

Je to podobné astrologickým vlivům jednotlivých kosmických těles a největší roli hraje Slunce, protože vzhledem nejen ke své velikosti má zdaleka největší auru s nejsilnějším působením na celou Sluneční soustavu. Druhou nejmocnější auru v soustavě dvouhvězdy, které ve vesmíru převažují a tak se dá předpokládat, že i naše sluneční soustava má dvě hvězdy, má druhá hvězda, což je dle předpokladů hnědý trpaslík. V případě, kdy je hnědý trpaslík na své excentrické dráze kolem společného těžiště se Sluncem daleko, je i působení jeho aury na Zemi slabší. V okamžiku, kdy se výrazně přiblíží, tak vliv jeho aury zesiluje. Otázkou zůstává jeho doba oběhu, i když tato informace je spíše utajená, než neznámá.

Vliv aury kosmických těles si lze představit podobně jako vliv aury u lidí. Pokud například jsme v místnosti s jednou či více bytostmi (nemusí se jednat pouze o lidi), tak i lidé nesenzibilní vnímají vliv aury ostatních bytostí v místnosti, i když si to často neuvědomují. Celkové působení aur má vliv na naší auru a tím i zjednodušeně řečeno na naše psychické rozpoložení. Záleží na kvalitě a síle aury. Při změně bytostí v místnosti či při změně jejich energetického působení se změní i vliv aur na nás.

Obdobné je to i s kosmickými tělesy, které také nemají auru naprosto konstantní, ale mají ji rovněž proměnlivou. Rozdíl oproti lidským bytostem je zejména v rychlosti těchto změn, které se u lidí mohou pohybovat v kategorii hodin.

Astrologie může obtížně postihnout změny aur důležitých kosmických těles či vliv hnědého trpaslíka, a tak je možné, že v průběhu delších časových úseků jako jsou století či tisíciletí, se astrologická pojetí vlivů na základě zkušeností astrologů mění. Proto také konstelace kosmických těles, která je dnes úplně stejná jako před mnoha tisíci lety, nemusí znamenat, že kvalita času je také stejná. Vzhledem k fraktálnímu uspořádání časoprostoru dochází k jevu, že kvalita času pro určité místo se v průběhu doby opakuje, s tím rozdílem, že konstelace kosmických těles není úplně stejná.

Nic není věčné, ale vše je nekonečné.

Reptiloidi a Slované

2.12.2016

Protože občas při některém z pořadů označím někoho za reptíka, tj. za reptiloida, aniž bych blíže uvedl, co si pod tím představuji, tak se otázce reptiloidních bytostí zde na Zemi budu věnovat podrobněji. Často jsou také nazývány reptiliány, ale protože v ostatních případech je používáno slovo humanoid nebo insektoid, případně mammaloid, zdá se mi výraz reptiloid vhodnější. Slova jako humanián nebo mammalián mi znějí podivně. Pokud však chcete najít nějaké obrázky, tak je vhodnější hledat na internetu pod názvem reptiliáni. V naší galaxii existuje mnoho reptiloidních civilizací, jejímiž příslušníky jsou klasičtí reptiloidi, což jsou humanoidní bytosti plazího typu. Ještě připomínám, že humanoid je bytost vypadající jako člověk, tj. bytost mající ruce, nohy a hlavu a chodící vzpřímeně. Jejich vzhled je podobný ještěrům a zřejmě nejcharakterističtějším prvkem jsou oči. Klasické plazí oči jsou charakteristické svislou úzkou panenkou na rozdíl od lidské, která je více kruhová a vodorovná. Dalším výrazným znakem je kůže, popř. šupiny a ocas, který však nemusí být vidět. Je však nutné mít na zřeteli, že tak jako je mnoho velmi rozdílných lidských bytostí zde na Zemi, tak je i mnoho rozdílných plazích bytostí, obzvláště pokud k nám přicházejí z různých hvězdných systémů naší galaxie.

I tyto bytosti (tedy klasičtí reptiloidi) se vyskytovaly zde na Zemi a je o tom mnoho dokladů v obrazech, sochách a mytologii starých civilizací. Podle mnoha informací se vyskytovaly na planetě i v naší době a možná se ještě v omezené míře v podzemních základnách dosud vyskytují, i když by měly Zemi v blízké budoucnosti i tyto zbytky opustit. Podle informací Coreye Gooda, které získal od podzemní lidské civilizace Agarthy, existují v podzemí bytosti, které by se daly označit jako primitivní divocí reptiloidi s podobou, jakou by měl humanoid vyvinutý z raptora žijícího v době dinosaurů. Silnou stránkou vyspělejších reptiloidů je jejich vysoká inteligence a schopnost manipulovat naším vědomím například tak, že nevidíme jejich reptiloidní podobu, ale vidíme je jako lidské bytosti. Někdy údajně neudrží koncentraci při manipulaci naší myslí a pak je můžeme na chvíli vidět v jejich skutečné podobě. Základní charakteristikou je pro ně absence emocí, minimálně v tom našem lidském pojetí. Dá se to do určité míry charakterizovat vyjádřením jednoho z nich: "Když miluji, tak miluji, když jím, tak jím, třeba i to, s čím jsem se miloval." Reptiloidní lidská bytost je bytost odlišná. Jedná se o člověka, který má silné reptiloidní geny, reptiloidní duši, popřípadě se jedná o reptiloidní duši v těle s reptiloidními geny. Lze předpokládat, že reptiloidní duše si bude vyhledávat tělo s reptiloidními geny v co největším rozsahu, protože mu bude lépe vibračně odpovídat a umožní mu lépe plnit úkoly, které má stanovené pro tento život.

Samozřejmě nejsou žádné reptiloidní či mammaloidní duše, jsou jenom duše, které se různě inkarnují, ale označení reptiloidní duše používám pro duše, jejichž více posledních inkarnací bylo převážně reptiloidních, což je nutně ovlivnilo. Pokud se jedná o člověka se silnými reptiloidními geny a upozorňuji, že v nějaké míře máme reptiloidní geny téměř všichni, a inkarnuje se lidská duše, tak pak záleží na vyspělosti (stáří) duše, jak si dokáže s reptiloidními geny poradit. I ti lidští reptíci jsou různého druhu, například dinosauřího či hadího typu i s charakteristikami odpovídajícími těmto jednotlivým typům. Náš pohled na reptiloidní civilizace je poznamenán naším subjektivním vnímáním situací, což je ovšem celkem pochopitelné. Z dlouhodobého historického hlediska (míněno v kategorii milionů až sta milionů let) je průnik mammaloidů do této galaxie možno do určité míry chápat jako průnik mammaloidů do původně reptiloidní galaxie. V naší galaxii nedošlo k vývoji mammaloidní rasy. Pokud má smysl vůbec mluvit o vývoji, protože vše je aktem stvoření.

Sám mám i vlastní vzpomínky na reptiloidní inkarnaci či inkarnace a je potřeba si uvědomit, že i reptiloidi mají vysoké duchovní vývojové stupně a ne každý reptiloid i na nižším vývojovém stupni nutně žije způsobem, který my jako lidské bytosti vnímáme negativně. Občas používám takovou jednu zajímavou techniku, kterou doporučuji vyzkoušet. Ve stavu co nejvíce rozšířeného vědomí se postavit před zrcadlo a delší dobu se pozorovat s rozostřeným zrakem. Ne vždy se to daří, ale několikrát jsem pozoroval změny zejména obličeje a zřejmě se jednalo o podoby z různých inkarnací. Jednou jsem zaznamenal různý vzhled v asi 30 inkarnacích, ale zapamatovat se mi je nepodařilo a vlastně jsem se o to ani nepokoušel. Jednou se podařilo zahlédnout změny mého obličeje v zrcadle i manželce, která vzhledem k předchozí meditaci měla rovněž rozšířené vědomí. Je to zajímavé, když se člověk dívá na sebe a vidí reptíka, či insektoida který je mu podobný. Výrazně však vždy převládaly lidské podoby. Nevím, že by se o tom mluvilo či psalo, ale dostal jsem informaci, že poměrně velké množství reptiloidních duší bylo inkarnováno v Německu v období druhé světové války do převážně fašistů ovládajících vrcholové funkce. Hrubým odhadem bych si tipl například Goebbelse nebo Heydricha. Obdobně tomu tak bylo i v Tibetu (zejména ve vrstvě lámů), o čemž svědčí popis krutostí prováděných evidentně bez jakýchkoliv emocí. Mluví se o středověku v Tibetu 1. poloviny 20. století, ale ve skutečnosti například v Čechách ve středověku nikdy nikde tak kruté poměry nevládly. Existuje tu určitá pravděpodobnost toho, že důvodem, proč byli Němci k Tibetu tak přitahováni a Tibet jim byl inspirací, byla právě spřízněnost reptiloidních duší. Údajně skupina lámů byla v Německu po celou dobu války až do jejího konce. Invaze proti Slovanům a zejména Rusku v takovém rozsahu, jaký se udál za 2. světové války, byla připravovaná dlouhodobě, takže i určité duše pravděpodobně zejména reptiloidní či možná germánské se inkarnovaly do oblasti Československa a Sovětského svazu, kde pak působili jako páté kolony. Účinky černé magie, které byly v té době používány, se pak vždy jako zpětný odraz projevily na těch, kdo magii použili a můžeme pod tímto úhlem pohledu uvažovat o tom, proč tak těžce skončilo Německo. Karmický osud Tibetu a vedoucí skupiny lámů je logickým vyústěním jejich předchozího působení.

Vzhledem k tomu, že jsem spolupracoval na odstranění jednoho přisedlíka, kterým byl zde zemřelý sudetský Němec, dostal jsem informaci o tom, že někteří sudetští Němci, kteří zde byli zabiti a byli k Čechům velmi krutí, byli reptiloidní duše a po smrti zde zůstali a mstí se místním lidem ve formě přisedlíků. V souvislosti s tím jsem řešil otázku, zda je nutný souhlas člověka, který má přisedlíka, k tomu, aby byl přisedlík odstraněn. Souhlas není nutný z toho důvodu, že přímý souhlas nebo výslovná žádost je vyžadována právě proto, aby nedošlo k omezení svobodné vůle člověka či duše, a to dokonce i svobodné rozhodnutí duše odejít z této inkarnace či prožívat utrpení. V případě přisedlíka se však jedná o jiný případ. Přisedlík omezuje svobodnou vůli původní duše a jeho odstraněním se naopak obnovuje svobodná vůle této duše. Kromě toho je zřejmé, že člověk, který je ovládán přisedlíkem, těžko může dát souhlas k jeho odstranění. Reptiloidi, mezi které můžeme počítat i reptiloidní duše v lidském těle, nenávidí dlouhodobě Slovany, protože jim bránili a brání v ovládnutí planety. Proto se více reptiloidních duší inkarnovalo do Němců pro období druhé světové války, aby mohly Slovany zničit, a proto zaútočily kromě dalších důvodů proti Rusku v nevhodné době (příliš brzy), protože je hnala nenávist. Manipulace s historií a zejména s historií Slovanů je tak dlouhodobá, že se nám takřka dostala pod kůži a mnozí, kteří nemají vlastní vhledy, mají velké problémy s tím souznít, protože to odporuje všemu, co se do té doby učili a vstřebávali ve všech možných formách včetně křesťanských nauk. Věřím, že není tak daleko doba, kdy se vše i historie Slovanů uvede na pravou míru. Nevím, z čeho plyne informace o neexistenci boha u Slovanů. Glorifikace předků neznamená neuznávání existence boha. Slované rozhodně nebyli nevěřící nebo ještě přesněji nevědoucí, ale otázka je, v jakou podobu Boha věřili. Je to běžný postup udělat z někoho pohana či nevěřícího, protože nesdílí mojí představu o bohu. Nepochybuji, že i mne by mnozí označili jako neznaboha, protože neuznávám jejich představu personifikovaného křesťanského boha. Osobně nepochybuji, že představa Krista o bohu se mnohem více blížila představě mnou uváděné, než představě předkládané křesťanskými církvemi.

Nelze rovněž zapomínat, že historie Slovanů se měří na desetitisíce let a je otázka, kterou částí jejich historie se konkrétní historik zrovna zabývá. Pokud si uvědomíme, že inteligentní život je naprosto bytostně vlastní součástí vesmíru a obydlených planet jen v naší galaxii je neuvěřitelné množství a tajení tohoto faktu je součástí dlouhodobé manipulace lidstva, tak nerozumím tomu, proč bychom měli mít problém s mimozemským původem člověka. Kromě toho je důležité si uvědomit, že absolutně vše je tvůrčím aktem vědomí, takže není problém si představit, že člověk (míněno humanoid savčího typu) byl stvořen mimo planetu Zemi a dokonce i v jiné galaxii.

Nadřazený postoj bílé rasy k ostatním rasám není postoj Slovanů, ale především Anglosasů a Germánů a není nutno si ho vyčítat, protože my jsme Slované. Kromě toho úvahy o rovnosti vycházejí z velmi nepřesných a opět manipulovaných tezí. Bytosti jsou si rovny ve své duchovní podstatě, ale jinak každý druh bytostí má své přednosti a své nedostatky. Pokud se za hlavní důkaz o vyspělosti předkládá technologická vyspělost v současné době, tak potom vyznívá bílá rasa jako nejvyspělejší, ale opět se jedná jen a jen o dlouhodobou manipulaci. Kromě toho i v rámci bílé rasy jsou si někteří rovnější než druzí a Slované mezi ně rozhodně nejsou dlouhodobě řazeni.

Lidstvo na Zemi je předmětem dlouhodobé manipulace a různých genetických experimentů. Pevně věřím a doufám, že se pravdu dozvíme v době nepříliš vzdálené.

Stalin řekl: „Kdo ovládá Československo, ovládá Evropu“ (nebo analogicky tak nějak). Já si dovolím to ještě rozšířit: „Kdo ovládá Československo, ovládá svět“.
Všechno to, co se děje ve vztahu k naší zemi, je možno chápat jako pokusy stáhnout nás pod nějaké centrum řízení, avšak velice opatrně a nenápadně, hlavně aby těm Čechoslovákům nedošlo, že mají jakýkoli význam.

Někteří uznávání tzv. duchovní mistři říkají, že naše země a Praha budou mít významné místo v blízké budoucnosti.

To, co se nyní děje je důkaz toho, že si různí lidé a jiné bytosti uvědomují význam Československa a Prahy, ale již nemají ty mozky (architekty), které by jim dokázaly naplánovat akce na úrovni. Klasická ukázka spočívá v tom, že aktivizovat proti Zemanovi lidi veskrze nepopulární a provařené typu Kocába, Němcové apod., popř. lidi, kteří jsou u většiny českého národa výrazně nepopulární, jako je například Herman, nemá šanci na úspěch. Mám pocit, že naopak dosáhnou u většiny lidí efektu spíše obráceného. Je to obdobné jako s Havlem. Kdyby ho nechali v klidu spát, tak pomalu upadne v zapomnění, ale vzhledem k jeho neustálé glorifikaci ho začíná čím dále více lidí naopak nenávidět. Před rokem 1989 tak dlouho a hloupě velebili Sovětský Svaz a hanobili Ameriku, až mnoho lidí SSSR začali nenávidět (i pod vlivem 68. roku) a pod pojmem Amerika si představovali ráj na zemi.

Polarizace, která někde nabývá až dramatických forem, je jevem, který provází v současné době téměř všechny společnosti a snad ani není nutné uvádět nějaké příklady, protože je podtónem většiny zpráv z domova i ze světa. Pomineme-li cílené manipulace našich médií, tak i ti, kteří z vlastního přesvědčení obviňují Zemana z rozdělování společnosti, tak jen prostě nechápou současnou situaci z pohledu z vyšší úrovně poznání. Polarizace je celosvětovým jevem a bude se stupňovat. Jeden nezanedbatelný přínos pro nás tento jev má, a to je skutečnost, že každý se dnes svými projevy a činy poměrně jasně zařazuje do určité viditelně rozpoznatelné skupiny. Několik lavírujících mezi dvěma základními skupinami (jako je např. Babiš), kteří si asi nejsou jisti tím, jak to dopadne, se stejně budou muset velmi brzy rozhodnout. Mezi lavírující bych neřadil lidi, kteří jen předstírají, že jsou neutrální jako například Horáček, i když jeho divadelní představení o jakési neutralitě už zřejmě skončilo. Asi na tuto roli měl být vybrán spíše herec než textař.

Posílení egregoru Slovanství a pozitivní budoucnosti a meditace k tomuto posílení

2.12.2016

Lidé často tvrdí, že nedostávají odpovědi na své otázky, ale základním problémem těchto lidí bude ve většině případů to, že neumějí naslouchat. Umějí jen mluvit. Je nutné se s pokorou učit naslouchat. To ale znamená nejen, aby slova prošla sluchem, ale znamená to vnímat informace, které jsou předávány. Kolem mnoha lidí procházejí pro ně i velmi důležité informace zcela bez povšimnutí.

Získání informace z informačních polí - položení otázky a koncentrace na odpověď. Informační pole je rovněž součást vědomí, tj. také je to vědomí, takže můžeme, ostatně tak jako vše, chápat informační pole jako bytost. Pokud zacházíme s informačním polem jako s bytostí, tak se k nám informace dostávají snadněji. Informační pole se skládá z jednotlivých datových bodů a ten, kdo umí komunikovat s informačním polem, tak se mu rozzáří jeden z těch bodů, který se týká položené otázky. Pravděpodobně se rozzáří na základě rezonance, protože vyslaná otázka má vibrace určitého vzoru a frekvence. Je nutno to rozzáření datového bodu však chápat jako určité podobenství, ale ne zcela doslovně, a je možné si to rovněž takto vizualizovat a při meditaci je to možné používat jako formu získávání informací z informačních polí.

V případě, že máme pochybnosti, zda nějaký pořad, text, vysílání, seminář či obecně nějaké působení je zjednodušeně řečeno světlé nebo temné či pozitivní nebo negativní a nemáme dostatečně vyvinutou intuici, tak to poznáme podle toho, zda po skončení cítíme příliv energie nebo její odliv. Je to obdobné, jako když jste v blízkosti pozitivní či negativní bytosti. Meditace je výborný prostředek harmonizace těla a jeho směřování do jakéhosi optimálního stavu. Například má kladný vliv i na snižování nebo udržení si váhy, pokud je to potřeba.

Hlavní myšlenkou, která mě v poslední době stále více zajímá, je současná situace z pohledu našich možných aktivit. Stále více jsem nabádán, abych se snažil probudit k aktivitě co největší množství lidí, ale s významným důrazem na spojování a sjednocování.

Když jsem po vysoké škole nastoupil do práce v Motorletu, tak tam byl ředitel, který byl skutečně velmi schopný, což v té době, tj. v roce 1973 nebylo zase tak běžné, protože mnoho schopných lidí bylo po 68. roce z vedoucích míst vyházeno. Ten měl jednu zásadu, která mě utkvěla v paměti. Třeba blbě, ale jednotně. Bylo to v souvislosti s výkazy na nadřízený orgán, když jednotlivé odbory podávaly hlášení na nadřízený orgán a dávaly různá čísla u stejných věcí.

Nemusíme mít všichni noty té nejlepší písně, té nejlepší muziky, ale je potřeba, abychom měli noty stejné písně a případně i dirigenta, abychom udrželi stejný rytmus. A to ještě pokud toto podobenství převedu na současnou situaci, tak každá ta skupina tvrdí, že ta její píseň je ta nejlepší a mělo by se hrát jen podle jejích not. Co je to za kakofonii, když každá skupina hraje podle jiných not a s jiným rytmem. Ono stačí už jen to, když jsou noty stejné, ale každý drží jiný rytmus. Už to se nedá poslouchat. Nebo si představte, kdyby se konala meditace ve stejný čas, ale každý by měl meditaci jinou. Tak se vracím k tomu základnímu spojit se a sjednotit se. Je známé rčení, že Slovany nemůže nikdo porazit, pouze sami Slované. Myslím, že není velký problém tuto větu vztáhnout i na Čechy. Když sleduji pro mě zcela nepochopitelnou nevraživost mezi alternativními weby a alternativními hnutími, které však mají stejné či velmi podobné cíle a v podstatě stojí na stejné strany barikády, tak mě přepadají obavy. Obzvláště, když vidím stále další drobení politických hnutí a zakládání nových hnutí a straniček a každá se snaží sdělit: "Ale my jsme opravdu ti praví."

Jedním z možných základů, na kterém se můžeme spojit, je naše Slovanství. Vím, že to zní jako určité klišé a snadno mohu být napaden z nacionalismu a dokonce šovinizmu, ale na tomto možném postoji se projeví neznalost skutečné historie Slovanů a jejich charakterů jako národa.

Klasickou ukázkou je například 17. listopad, k jehož oslavám jsem dostal informaci o provedení meditace.

17. listopad byl původně významný den vztahující s k násilí páchanému Němci na Slovanech. Podle všech indicií bude tento svátek motivován zejména snahou postavit Slovany proti Slovanům pod nálepkou různých jakoby protichůdných ismů. Je potřeba si stále uvědomovat, co se děje a proč se to děje.

Někdy se mi zdá až neuvěřitelné vidět normální běžné lidi, kteří z toho nemají žádný prospěch, jak jsou na druhé straně uměle vytvořené barikády s lidmi, jako jsou Schwarzenberg anebo Herman. Tito lidé ztratili schopnost vnímat věci intuičně, ale je potřeba jim pomoct a ne proti nim bojovat.

Pokud se to nedaří slovem, tak se mnohé dá dosáhnut vlastním vyzařováním. Můžeme ovlivnit Evropu i svět nejen tím, že budeme inspirací, ale i tím, že z našeho území bude vyzařovat pozitivní energie a láska. I v našem prostředí, pokud bude dostatečně prozářeno energií lásky, nebudou některé bytosti moci nadále žít.

Každý z nás může neustále posílat energii ze srdeční čakry, do svého okolí, všem bytostem, Gaie. Tato práce se srdeční čakrou má vliv i na otvírání a odblokování srdeční čakry, takže i ten, kdo takto pracuje, se sám rozzáří, což bude mít pozitivní vliv i na jeho okolí a tím pádem i na vztah okolí k němu a v neposlední řadě i na vztah k sobě samému. Z pohledu vyšších úrovní funguje energie lásky jako jakýsi přírodní zákon a nejedná se jen o jakési naivní řeči sluníčkařů o lásce. Každý, kdo s tím začne cílevědomě a dlouhodobě pracovat se o tom sám přesvědčí.

Musíme začít pracovat novým způsobem. Nenávist, války, nepřátelství nikdy nic dlouhodobě nevyřešily, ale naopak založily konflikty nové. Negativní síly nám mohou přerušit internet, zabránit hromadným meditacím, ale nemohou zabránit tomu, aby padesát nebo sto tisíc lidí pracovalo se srdeční čakrou a posílalo energii lásky. Na to nemají žádný prostředek. V této souvislosti považuji za velmi důležité upozornit na jednu okolnost, o které jsem již vícekrát mluvil. Pokud chceme zaujmout rozumné (možná bych řekl moudré) stanovisko ve věcech jako je například imigrace, NWO, globální elity, tak doporučuji opakovat si jednu afirmaci. Jsme láskyplné zářící bytosti, ale nejsme blbci. Obávám se, že někteří lidé z druhé strany pomyslné barikády se snaží naplňovat pouze druhou část afirmace. Považuji za velmi důležité informace týkající se našich možností ovlivňovat realitu. David Wilcock uvedl, že se konal experiment údajně dle klasických vědeckých měřítek. 7000 lidí meditovalo a celosvětově se snížila zločinnost a terorismus o 72%. Z toho plyne závěr, který odpovídá i mým informacím a informacím pozitivních mimozemšťanů, že i velmi malé množství lidí může mít výrazný vliv na kolektivní vědomí lidí. Velmi malé množství může být jako kormidlo, které změní směr našeho směřování. Jsme neustále manipulováni v tom smyslu, že nemáme tu moc změnit realitu.

Proč mediace na egregor slovanství Čechů a Slováků. Protože je to obrana proti stálé manipulaci, která se nás snaží kromě dalších účinků neustále rozdělovat a odcizovat nás našemu slovanství a jeho charakteru. Stále je možno slyšet a číst úvahy (včetně rádoby vědeckých) typu - patříme na západ, jsme křesťansko-židovská civilizace, geneticky Germáni, Židi, Keltové, Libuše byla keltská kněžka a podobně. Vše jsou to manipulace k potlačení našeho základního charakteru Slovanství, protože Slované jsou největším nebezpečím pro prosazení NWO. Libuše byla slovanská kněžka. Vibrace řeči, mateřský jazyk silně ovlivňuje DNA, takže především jazyk tvoří naši slovanskou DNA.

Pro jistotu znovu uvádím vysvětlení pojmu egregor. Egregor je pojem vyjadřující existenci zvláštních astrálních útvarů, které jsou vytvářeny skupinovými představami, idejemi a pocity jako jsou např. náboženské a politické ideje, ale i hromadné všeobecné sklony a názory. Egregor je tedy astrální reprezentace kolektivní mysli a funguje jako více méně silná astrální bytost, není jen pasivním odrazem toho, co je společné lidským myslím, ale též aktivním činitelem. V tomto smyslu každý jedinec vyznávající nějakou náboženskou, politickou či jinou ideu, je spojen s příslušným egregorem, přičemž toto spojení je oboustranné: jedinec posiluje svou vírou a svými činy tento egregor a naopak je egregorem posilován v této víře a činech.

Posílení egregoru slovanství neznamená žádný nacionalismus, ale jedná se o sjednocení na základě určitých charakterových vlastností Slovanů a zejména starých Slovanů jako je láskyplnost, mírumilovnost, ale zároveň schopnost pozitivně mentálně ovlivňovat realitu vzhledem k síle svého ducha, své mysli. Zároveň toto posílení znamená skupinové očištění od určitého druhu negativního myšlení, egoismu, od podléhání matrixu konzumně tržní společnosti. Jedná se o získání určité kolektivní vnitřní síly k tomu, abychom byli nejen my schopni sami zvládnout transformaci, ale pomoci k tomu i ostatním. Součástí je i vědomý návrat k čistému způsobu a modelu života, který je v souladu s přírodou a ostatními bytostmi a v neposlední řadě ve vztahu sami k sobě, a to jak ve vztahu k sobě coby jednotlivci, tak i ve vztahu k sobě coby národu, tak abychom si sami sebe vážili. Návrat k posílení lásky v každém z nás, posílení sebevědomí a pokory. Meditaci na posílení egregoru slovanství a pozitivní budoucnosti lez stáhnout na této adrese:

https://uloz.to/!djppQqjhSRfo/miroslav-zelenka-posileni-egregoru-slovanstvi-a-pozitivni-budoucnosti-mp3

Magický útok proti české kotlině a vytvoření ochrany proti tomuto útoku

2.12.2016

Uvědomuji si, že některé mnou uváděné věci mohou být pro některé lidi těžko stravitelné, ale považuji za velmi důležité chápat, že i částečně vzhledem k dlouhodobé a neustálé manipulaci vnímáme jen nepatrný výsek komplexní reality, nebo také možno říci Teoversa skládajícího se z mnoha realit. Teoversum je nepoměrně mnohonásobně větší, než to, co jsme schopni z něj vnímat. Tak jako máme schopnost vnímat zrakem jen velmi úzké pásmo elektromagnetických vln, tak obdobně je to s vnímáním virtuální reality Teoversa. Máme velmi omezený rozsah vnímáním pouze smyslových informací. Tak zvané západní civilizaci byl uměle implantován materialismus v mnoha případech ještě v jeho mechanické podobě, takže jsme byli zmanipulováni k tomu, abychom uvěřili, že to, co nemůžeme vnímat svými smysly, neexistuje. V době, kdy bylo primitivní náboženské a zcela nevědecké paradigma již neudržitelné, objevil se nikdy nikde před tím neexistující materialismus, aby lidstvo nezískalo komplexnější obraz skutečnosti.

Materialistické vnímání světa bylo a bohužel stále je výrazně zúžené. Všichni máme potenciál mnohonásobně vyšších schopností vnímání reality, ale nevyužíváme jej. Kdybychom jej využívali, tak bychom nebyli takto snadno ovladatelní. Od útlého dětství jsme manipulováni tak, abychom si sami omezovali své vnímání reality už jen tím, abychom nevěřili, že takové schopnosti můžeme mít. Například v materiálním výkladu světa je absurdní si vytvářet jakési energetické ochrany. Ti, kteří překonali například nevíru v možnosti energetické ochrany či práci s čakrami, stále zjišťují, že to funguje, ale protože to není uznáváno jako vědecký argument, tak mnoho lidí dále až někdy sveřepě nevěří, že je to možné. Když si však nevytváříme energetickou ochranu, zůstáváme nechráněni i proti útokům těch, kteří nás zmanipulovali k nevíře v energetické působení a obecně k zúženému vnímání reality na materiální svět.

Tak zvaný materialismus je uměle vytvořená teorie právě k tomu, abychom zúženě vnímali svět a je v rozporu s tím, jak svět vnímali po mnoha tisíce a tisíce let všechny národy a rasy, které obývaly a obývají tuto planety. V podstatě se jedná o odchylku, o vychýlení z běžného směru, která však má trvání pouze nějakých 200 či 300 let. Ještě ke všemu se oslavujeme, jak jsme vývojově vyspělí vůči všem civilizacím, které na Zemi kdy byly. Základními prvotními informacemi, z kterých vzniklo celé dnešní téma, byly dvě.

1. Blaničtí rytíři se aktivovali

2. Mnoho lidí bylo zasaženo poměrně tvrdým útokem do oblasti žaludeční a částečně i srdeční čakry. Jednalo se o množství lidí v řádu stovek a možná i tisíců. Někteří lidé dokonce byli u lékaře a nechali si natočit EKG, protože se obávali, že mají infarkt. Bylo jim však řečeno, že jejich srdce je naprosto v pořádku.

Je nepravděpodobné, že by v Česku existoval tak silný jedinec, který by byl schopen odvrátit tak silný magický útok. Proto je nutné, abychom to pochopili a spojili se. Když se spojíme, tak zase neexistuje tak silný magický útok, kterému bychom nebyli schopni se ubránit.

Magický útok je veden uměle stvořenou poměrně mocnou jemně hmotnou bytostí. Do určité míry jí lze chápat jako vytvořený program, podobně jako když vám někdo infiltruje do počítače vir, který vysaje určitá data. Trochu by se to také dalo chápat jako přisedlík na duši národa.

Není žádný důvod se obávat. Jde jen o to si uvědomit, o co se jedná, znát podstatu a princip útoku, protože v našich silách jednoznačně je se takovému útoku relativně snadno ubránit. Když se spojíme, tak jsme daleko mocnější než původci útoku. Blaničtí rytíři nejsou bytosti hmotné, ale vysoké duchovní bytosti, které bychom ve stylu scifi seriálu Hvězdná brána mohli nazvat povznesení. Jsou to duše, které už vyřešili všechny své karmické vazby a už nemají potřebu ani nutnost se znovu inkarnovat. Zůstávají však v imaginárním prostoru planety Země na ochranu jedné části původní bílé rasy Praslovanů. Obdobnou skupinu bytostí mají například i Rusové, i když vzhledem k velikosti národa je větší a zřejmě i silnější. Tyto bytosti mají omezenou možnost zasahovat do našeho tzv. hrubě hmotného světa, ale na druhé straně mají rozsáhlé schopnosti nás ochraňovat před zásahy a útoky z astrální reality a jiných pro nás běžně nevnímatelných či zdánlivě neexistujících realit. Jedním z nejnázornějších příkladů je ochrana před magickými útoky.

Ochrana před egregorem křesťanství a katolictví, před egregorem germanizace, kterou tyto bytosti činily, byly pro náš národ velmi důležité, řekl bych až zásadní a téměř nikdo si neuvědomuje, že je možné, že bez této ochrany bychom jako národ nepřežili, minimálně ne v té naší současné podobě.

Každý slovanský národ přežije nakonec křesťanství (myšleno v jeho současné církevně náboženské podobě) a vrátí se ke svým slovanským kořenům. Mnohé války a konflikty neprobíhají pouze na pro nás běžně vnímatelné hmotné úrovni, ale i v astrální a dalších jemně hmotných realitách. Souboje egregorů nejsou sice zdánlivě krvavé, ale jsou možná významnější, než jsme ochotni si připustit. Bylo toho napsáno a řečeno poměrně hodně o společnosti Thule a dalších tajných společnostech, které magickými postupy ovlivňovaly nebo se alespoň snažily ovlivňovat dějiny a naší realitu v dobách kolem 2. světové války. Tyto útoky byly nepochybně vedeny i proti obyvatelům Československa a právě v této době byly rovněž aktivováni ti tzv. Blaničtí rytíři či povznesení Slované a výrazným způsobem bránili germanizaci českého národa. Magický útok vytvořil temný příkrov nad českou kotlinou, který brání pronikání energie z kosmu, tj. ze Slunce a hnědého trpaslíka. Bytostem, které přílivem těchto energií spíše trpěli, se tak ulevilo a byly více aktivní, což se projevilo i na událostech, které se v této době odehrály u nás kolem kauzy dalajláma - Brady.

Magický útok proti území České republiky i Slovenské republiky a lidem, kteří tato území obývají, zejména Slovanům, začal pravděpodobně někdy kolem 26. října a právě na obranu proti tomuto útoku tzv. vyjeli Blaničtí rytíři. Samozřejmě, že se nejedná o jakési fyzické vyjetí, ale o jejich aktivaci.

V Blaníku je skrytá velmi, velmi stará, účinná a energeticky velmi silná pyramida. Blaničtí rytíři nejsou skryti v Blaníku, protože jsou to jemně hmotné či z našeho pohledu nehmotné bytosti, ale oni se v pyramidě energeticky nabíjejí před každým ochranným zákrokem. Nemají žádný problém se dostat do místa v pyramidě, které je energeticky nejsilnější.

Úkolem Blanických rytířů je pravděpodobně ochrana vyšších duchovních bytostí, které jsou zde inkarnovány. Charakter tohoto útoku byl zajímavý, protože kromě toho, že pokrýval celé území určitou temnou tíživou, možno říci dusivou energií, která mimo jiné bránila toku kosmické energie, tak byli i napadeni někteří jedinci, kteří pocítili silný útok v oblasti třetí a částečně čtvrté čakry. Tento útok se projevil takřka totální ztrátou energie a někteří se dokonce po určitou dobu domnívali, že se jedná o infarkt. Příčinou je prudké odsátí energie z oblasti třetí čakry, které se projevuje i silnou bolestí a paralýzou celého člověka. Jedná se o jakousi implozi, tj. zhroucení způsobené podtlakem, který je vytvořen právě prudkým odsátím energie. Informace o útocích pocházejí od lidí s tzv. alternativním způsobem myšlení, kteří jsou to schopni vnímat jako určitou formu útoku. Otázkou je, zda to postihuje i ostatní lidi, kteří o tom takto nemluví, protože ti to chápou v intencích běžného vnímání fyzických potíží.

Tak jako každá bytost má i Gaia svojí auru a v této auře jsou jak temné, tak i zářící body vyšších bytostí a proti těmto zářícím bodům je možno vést útoky. Magicky stvořenou bytost lze do určité míry chápat jako program, který má svůj algoritmus, kterým můžou být mimo jiné útoky proti těmto zářícím bodům. Jedná se o prudké vysátí energie ze svítících bytostí, což způsobí svým způsobem implozi, která může být někdy i dost bolestivá. Tak jako ve sportu s mužstva zaměřují na nejnebezpečnější hráče soupeře, tak to samé se děje i ve sféře těchto magických útoků.

Zřejmě byla česká kotlina (včetně Slovenska) a lidé ji obývající vyhodnoceni jako nejnebezpečnější síla soupeře, tj. lidstva. Běžně si mužstva své nejlepší hráče snaží co nejvíce chránit. Blaničtí rytíři svoji ochranou snižují intenzitu útoku, ale ne zcela, aby si i lidé uvědomili útok a vážnost situace a zapojili se do obrany proti němu, zejména tím, že se spojí k společné ochraně. Nedá se v žádném případě udělat zjednodušující závěr, že kdo nebyl předmětem útoku, tak není světlá bytost. Spíše byl útok veden proti těm, kteří jsou nějak viditelně aktivní. Také záleží na tom, jakou kdo má osobní ochranu. Kromě toho na druhé straně, některé lidské bytosti zde byly energeticky posíleny pro své útoky na rozvrácení společnosti. Mnozí skutečně věřili a věří, že bojují za dobrou myšlenku, protože pocítili příliv energie při svém rozhodování o konkrétní akci, takže jsou skutečně přesvědčeni, jaké konají dobro pro tuto zemi. Rozhodně ne všichni konají jen ze zištných důvodů.

Vytvoření energetického ochranného pole, jakéhosi ohromného vajíčka zabránilo, aby tito lidé při svých myšlenkách byli posilováni pociťováním této energie, a tím došlo u některých k určitému vystřízlivění a nezájmu o podporu podobných akcí k totální polarizaci společnosti, k vytváření emocí nepřátelství. To je přesně to, co má oslabit či dokonce zamezit roli českých Slovanů coby inspirace pro ostatní svět. Jak už někdy někdo řekl: "Slovany mohou porazit opět jen Slované."

Tyto tzv. bitvy, které se odehrávají v jemno hmotném světě, jako jakési nadstavbě hmotné reality, jsou poměrně přiléhavě popsány ve starořeckých bájích, kde povětšinou olympští bohové představují tyto síly. Opačné strany válečných konfliktů podporují jednotliví bohové, kteří jsou jinak součástí jedné olympské rodiny a jsou vyjádřením určitých sil. Například, když na jedné straně bojuje Afrodita jako bohyně lásky a na druhé straně její manžel Áres bůh války, tak se to dá chápat jako vyjádření určitých sil jemně hmotného světa.

V souvislosti se starořeckými bájemi a jejich bohy připomínám výraznou postavu starořecké mytologie boha Apollóna, který nebyl řazen přímo mezi olympské bohy, protože je popisováno, jaká zavládla na Olympu radost, když tam zavítal. Ani jeho zjev neodpovídal ostatním řeckým bohům, jako byli Zeus, Áres, Hefaistos, Poseidon či Hádes. Na rozdíl od nich je zobrazován jako bezvousý a výrazně jemnější typ a mimo jiné byl bohem světla, proroctví a umění.

To, co je pro nás zajímavé je to, že byl označován jako bůh či vládce Hyperborey, což byla pravlast Slovanů. Další velmi zajímavou informací ze starořeckých bájí je ta, že na počátku své božské kariéry, tedy sotva co dospěl, zabil světelnými šípy hrozného létajícího hada či draka s tělem hada Pýthóna, který chtěl zabít jeho matku a kromě toho dle pověstí to byla obluda veliká a dravá a napáchala mnoho zla. Hubila dobytek i lidi, pustošila pole a stále jen žíznila po krvi. Kdo se dostal do její blízkosti, byl ztracen. Na místě, kde byl had pohřben, založil chrám a věštírnu. To místo se pak nazývalo Delfy. Apollón se pak musel za zabití očistit, což mu trvalo 8 let. Zřejmě se jednalo o jakousi karmickou očistu přímo v té inkarnaci. Ze strany Apollóna jako vysoké duchovní bytosti se vlastně jednalo o určitou oběť, protože zabíjení nepatřilo k používaným prostředkům Slovanů. Ani v dalších případech nepředstavovaly reptiloidní bytosti ve starořeckých bájích nic kladného.

Další zajímavostí je to, že matka Apollóna se ukryla před hadem na plovoucí ostrov, který stále měnil místo, a tak ji had Pýthón nenalezl. V další části báje je uváděno, jak Apollón přivádí lidi na tento ostrov. Je možné si to i představit jako alegorii na ostrov zvaný Země. Ostrov plovoucí vesmírem, kam Apollón přivede svůj lid. Jestli vám to nic neříká, tak si dovoluji připomenout již vícekrát vzpomínané nepřátelství reptiloidů a Slovanů.

Bytost zvaná Apollón skutečně existovala, byl to jakýsi nejznámější představitel vládců Hyperborey a pravděpodobně Praslovany na planetu Zemi i přivedl z Vegy a nedá se vyloučit, že přitom byla svedena kosmická bitva "světelnými šípy" s reptiloidy.

Nelze si však představovat vládce, tak jak my dnes vnímáme různé absolutistické panovníky. Zřejmě se spíše jednalo o duchovního vůdce. Rovněž délka života byla nepoměrně delší než dnešní délka života člověka. Je možné, že vnímání nesmrtelnosti olympských bohů pramenilo z toho, že jejich délka života výrazně převyšovala délku lidského života. Kromě toho se nedá vyloučit, že tak, jak to o sobě tvrdí dalajláma, jednalo se opakované inkarnace jedné vysoké duše, jejímž úkolem bylo trvalé zakotvení Slovanů na Zemi.

Je možné, že Apollón byl první, či jeden z prvních vůdců a posléze po něm byla pojmenována funkce tak, jak tomu v případě Cézara a do této funkce se posléze inkarnovalo víc bytostí. Když se vrátím k Blanickým rytířům, tak bych předpokládal, že jejich vůdcem je spíše již neinkarnující se a povznesený Apollón než svatý Václav. Zdá se hodně nepravděpodobné, že by svatý Václav byl inkarnovaný Apollón. Christianizace neboli pokřesťanštění Slovanů a následnou katolizaci rozhodně nepovažuji za přínos pro Slovany, takže svatý Václav se mi do této funkce nehodí. Kromě toho tato skupina ochránců české skupiny Slovanů je výrazně starší než nějakých tisíc let. Běžně se mluví o tom, že mezi Čechy je inkarnováno mnoho lidí z Atlantidy a mnoho Čechů má své inkarnační vzpomínky na Atlantidu. Dle mého názoru je zde i nemálo lidských duší, které byly inkarnovány v Hyperboree. Ta časová vzdálenost je však již tak velká, že ve srovnání s Atlantidou má málo lidí inkarnační vzpomínky na Hyperboreu už jen z toho prostého důvodu, že o Hyperboree se ve srovnání s Atlantidou málo mluví. Při regresních terapiích zaměřených na tuto možnost by se tyto vzpomínky objevily možná ve větší míře, než bychom očekávali. Doporučuji těm, kteří mají schopnost vnímat své minulé životy, podívat se na tuto možnost. Nepochybně se konflikty na jemně hmotných úrovních děly v celých dějinách Země, což je nejvíce známo zřejmě z dob konce Atlantidy. Popis konce Atlantidy, tak jak jsem o něm obdržel informace, je ostatně dokladem ochrany před magickým útokem na civilizaci, která v té době byla překážkou ovládnutí planety, a která obývala Euroasii a jednalo se právě o civilizaci bílé rasy Praslovanů. Jednalo se o vytvoření energetické paraboly, která vrátila magický útok zpět na území Atlantidy a přispěla k jejímu zničení. Takovou parabolu jsme si při meditaci na ochranu českého území také vytvořili. Máme ochranu před útoky v rámci hrubě hmotného světa, ale před útoky z jemně hmotných světů se musíme ochránit sami, případně s pomocí tzv. Blanických rytířů.

Jen lehce odbočím. Velikonoce 2017 připadají na polovinu dubna, kdy má dojít podle předpovědí více lidí k významným událostem.

Konečně bychom měli pochopit, že se musíme spojit v různých rovinách jako je duchovní, spirituální i politická a na základě jednotné ideje pak postupovat jednotně. Nejhorší je, že vidíme často nepřátele v lidech či společenstvích, které jsou na stejné straně barikády jen proto, že mají částečně odlišný úhel pohledu. Jak už jsem o tom mluvil. Vytvoří se model z jednoho úhlu pohledu a ten se pak aplikuje na všechny úhly pohledu, protože je vydáván za jediný správný. Nepřipouští se, že jsou ještě jiné úrovně a jiné úhly pohledu. Dochází pak k tomu, že jsou (možná by se dalo říct) až fanatici, kteří prosazují svůj model z jednoho úhlu pohledu jako jediný možný, a pokud má někdo jiný názor, tak proti němu bojují někdy úplně stejně jako náboženští fanatici, které tvrdě odsuzují. Klasickou ukázkou byl nesmiřitelný boj na internetu mezi příznivci Eduarda Tomáše a příznivci Jiřího Vacka. Lidé mají vždy tendenci vytvořit si modlu a to, co prohlásí ta jejich modla prohlásit za svaté.

Jsme mocné bytosti a je potřeba si to jen uvědomit a podle toho se také dostatečně sebevědomě chovat, protože tak se chovají také oni k nám. Musíme se zbavit neustále nám vnucované víry, že náš soupeř je silnější, ať už jím jsou nepřátelské mimozemské rasy či globální elity nebo dokonce dravci z astrálu, a že proti němu nemůžeme nic dělat.

Ten magický útok je svým způsobem důkaz jejich slabosti a určitého zoufalství, a proto sahají k podobným krokům. Kromě toho je to i důkaz nebo minimálně indicie, že česká kotlina a její obyvatelé mají svojí významnou roli a vliv na celkový vývoj minimálně v Evropě, ale spíše na celé Zemi. Je potřeba si uvědomit, že nikdy se nic neděje na hmotné úrovni, aniž by to mělo svůj odraz na úrovni jemně hmotné. Nenechme se strhávat k negativitě nebo nenávisti. Vždyť to může být jedním z cílů různých akcí.

V rámci meditace se vytvořila nejdříve duhová ochranná vajíčka pro každého nás, abychom měli zajištěnou ochranu, po té ohromné duhové energetické parabolické ochranné vajíčko pro Českou zemi, které útok odrazilo k jeho původci. Nakonec byla poslána energie ze srdeční čakry do magicky stvořené bytosti. Tyto bytosti nevnímají energie lásky, a proto proti ní nemají obranu. Vysoké vibrace energie lásky na ně působí obrazně řečeno, jako na nás působí radioaktivita. Nevnímáme ji, ale radioaktivita výrazně oslabuje až ničí náš imunitní ochranný systém. Energiemi lásky byla magická bytost rozpuštěna. Meditaci je možno stáhnout na této adrese.

https://uloz.to/!zxufjLEXMKaJ/miroslav-zelenka-meditace-vytvarejici-ochranne-vajicko-ceskemu-uzemi-mp3

Probuzení, osvícení, intuice

8.12.2016

K práci na sobě i změně okolního světa je potřebné mít přiměřeně otevřené (nezablokované) první tři čakry. Srdeční čakru je důležité mít otevřenou, aby člověk nemohl zneužít schopnosti získané otevřením páté a šesté čakry a samozřejmě předával energii a vibrace lásky ostatním bytostem. Ve velké většině případů nedostatečně otevřená srdeční čakra je zábranou před získáním paranormálních schopností, což je vlastně ochrana před zneužitím těchto schopností.

Zjednodušeně řečeno otevřená pátá čakra umožňuje získat informace mimosmyslovou cestou a otevřená šestá čakra umožňuje díky intuici vybrat ty informace, které je vhodné aplikovat na konkrétní případ, který hodláme řešit.

Velmi přispívající je však i poznání získané cestou našich smyslů, protože jsme schopni dešifrovat a interpretovat informace získané cestou mimosmyslovou, zejména pokud se jedná o informace neverbálního charakteru. Otevření páté čakry také zlepšuje schopnost učit se a mluvit jinými jazyky, zejména jim rozumět. Při zlepšující se schopnosti rozumět cizímu jazyku má vliv otevřená pátá čakra i vzhledem ke zlepšené schopnosti telepatie, takže i to, co člověk nechytne (od anglického catch na rozdíl od understand) si "domyslí" díky telepatii. Další důvod k práci na sobě - efekt sté opice. Každý další probuzený člověk podporuje morfogenetické pole probouzení, a proto každý další člověk pracující na svém probouzení má tuto práci usnadněnou. Kromě toho po překročení kritického množství, dojde k přeskoku na novou kvantovou úroveň a spontánnímu probouzení velkého množství lidí.

Morfogenetické pole se za posledních 25 let a zejména za posledních 5 let výrazně změnilo a vzhledem k tomu jakékoliv formy práce na sobě se realizují výrazně snadněji než před 25 či 5 lety. Někdy se mi to zdá až neuvěřitelné, jací lidé získávají paranormální schopnosti a kolik lidí vnímá, že má před sebou nějaký důležitý úkol, který jejich životu dá nový smysl, případně vůbec mu dá nějaký smysl. Morfogenetické pole přijímání nové filozofie a egregor nové filozofie stále zesiluje, a tak další lidé tuto novou filozofii přijímají snadněji a rychleji. Je možné to pozorovat zejména v posledním roce. Rozšiřuje se nebo možná přesněji zesiluje i morfogenetické pole energie lásky a morfogenetické pole paranormálních či senzibilních schopností. Proto se dnes dá postupovat při práci na sobě daleko rychleji než dříve a někdy se mi zdá až neuvěřitelné, jak někteří lidé, kteří se relativně nedávno probudili, dělají rychlé pokroky.

Významnou roli také hraje kvalita času současné doby dle principu fraktálního uspořádání Teoversa a tudíž i časoprostoru. Současnou kvalitou času je změna, obrat, transformace provázející ukončování více časových cyklů a počínání cyklů nových. Informace typu principů a funkce Teoversa nejsou nezbytně nutné pro běžný život, ale vzhledem k tomu, jak se v mnoha duchovních a esoterických naukách mluví o takových pojmech jako je například jednota, prvotní zdroj, absolutno, aniž jsou tyto pojmy blíže vysvětleny a jsou občas používány v nevhodném kontextu, považoval jsem za vhodné je pomocí určitého modelu objasnit.

Existuje poměrně mnoho představ o tom, co je to probuzení či osvícení. V některých případech se jedná o záměrné manipulace k představám o dosažení jakýchsi extatických stavů, kterých stejně nějakých 95 % lidí nedosáhne během svého života. Stavu probuzení může v relativně krátké době dosáhnout každý. Rovněž stavu osvícení může dosáhnout téměř každý, pokud tomu věnuje čas a patřičné úsilí. Jedná se o dlouhodobou a úspěšnou manipulaci směřující k tomu, aby se lidé neprobouzeli. Otázkou samozřejmě je, co si kdo pod těmito pojmy představuje nebo jak jsou definovány.

Například wikipedia má pod heslem osvícení uvedeny tyto body

obecně - zážitek a životní změnu poznání pravdy

, často o Bohu

, jinak také prozření

Bódhi –

ústřední buddhistický 

pojem označující prožitek nirvány

graph-definition>

·

Rigpa –

pojem používaný v dzogčhenu

, označující prvotní, neduální stav vědomí

Satori –

pojem používaný v zenu

, označující přelomový duchovní prožitek

Když se mě někdo zeptá, jakože se už lidé ptali, zda se považuji za osvíceného, tak na tuto otázku nerad odpovídám. Když řeknu ne, tak to nebude zcela v souladu s tím, co si myslím, ale když řeknu ano, tak si mohou lidé pomyslet cosi o namyšleném člověku. Abych mohl odpovědět, tak bych musel definovat, co si představuji pod pojmem osvícení. Proto vždy odkazuji na svou povídku "Osvícení".

Dle mého názoru není probuzení v podstatě nic jiného než koncentrace pozornosti na přítomný okamžik, na to, abych kdykoliv, cokoliv dělám, dělal plně vědomě. To znamená vědom si plně toho, kdo činí, proč tak činí, vědom si účelu své činnosti. Není to zase tak jednoduché, jak to vypadá, protože v mnoha, ne-li většině případů si podsouváme jiné důvody našeho konání, než skutečně jsou. Odůvodňujeme si naše činy, jejichž účel nám v daném okamžiku není znám, jakýmisi logickými příčinami.

Základem probuzení však je uvědomění si toho, kdo koná, neztotožnění se s tělem, egem, s rolí, kterou jsme si přišli zahrát. Dlouhodobou příčinou manipulací je to, že není zájem, aby se lidé probouzeli, či dokonce, aby se probouzeli takto snadno. K prvotnímu probuzení stačí jediný okamžik koncentrace na přítomný okamžik a uvědomění si toho, kdo jsem, co činím a za jakým účelem tak činím. Není to vůbec nic nového, ale je to stále cíleně i z nevědomosti zahalováno balastem různých dalších informací. Probuzení není otázka desítek seminářů a stovek knih.

Probuzení však ještě není osvícení, ale je to jakýsi bod zlomu v životě. Mezi probuzením a osvícením je asi takový rozdíl, jako mezi tím probudit se ze snu a pamatovat si sen a probudit se ze snu a pamatovat si všechny sny z této inkarnace. K dosažení stavu osvícení je třeba dalšího a mnohem širšího poznání a určitého stupně otevření horních čaker. Stupeň otevření čaker je vhodné poměřovat průměrným stavem otevřenosti čaker u lidí dané civilizace.

Nestěžujme si stále na tuto realitu, kterou jsme si do určité míry sami vybrali. Jsou daleko horší reality, ačkoliv se to může někomu zdát při pohledu na současnou situaci neuvěřitelné.

Nečekejme na radikální změnu reality kolem nás, ale pracujme na radikální změně sebe sama.

Existujeme v prostředí mnoha alternativních realit a každé rozhodnutí a každá změna sebe sama nás směřuje do jiné reality, takže změna sebe sama je i změnou okolní reality. Tou radikální změnou sebe sama je i radikální změna vnímání této reality. Nakonec i soudobá věda uznává, že náš způsob vnímání reality tuto realitu ovlivňuje.

Lidé se bojí odhodit své mimikry a ukázat se takoví jací skutečně jsou a často netuší, kolik kolem nich je lidí, kteří se bojí toho samého a jsou přibližně na stejné úrovni jako oni.

Do jaké doby chceme ještě čekat? Přitom stačí jediná věc. Otevřít oči a probudit se. Po probuzení je obtížné s probuzenými manipulovat.

Zastavme se a řekněme si, kdo jsem, proč jsem teď tady, co mám udělat, jaký tu mám úkol. Jenom chodit do práce a na nákupy, vychovat děti? To je opravdu jediným smyslem mého života. Nezapomínejme na morfogenetická pole. Čím více se nás zastaví a probudí se, tím to bude pro další snazší. Pomocí efektů sté opice lze dosáhnout relativně neuvěřitelných výsledků.

Když člověk dostane příležitost nahlédnout do množství fantaskních realit, kde nepoznává vůbec nic, nic není podobné tomu, co zná, kde se vše mění každým okamžikem, tak člověk dojde k závěru, že jediným smyslem této inkarnace je tato inkarnace.

Vždy, když vnímáte nový web nebo novou bytost, která k vám promlouvá, soustřeďte se nejdříve na svoji intuici, vnímejte energie srdcem. Pak pozorně poslouchejte, co ta bytost říká. I bytost, z které necítíme dobré energie, pro nás může mít významnou informaci, která nám může pomoct na naší cestě. Ta informace nám může ukázat cestu kudy jít, ale i kudy nejít. I ukázka slepých cest má pro nás význam. I "nevhodný" guru může ve vhodný okamžik přinést důležitou a přínosnou myšlenku pro připraveného člověka. Doporučuji cvičit a zapojovat pravou hemisféru. Je možné si představit, jak nová informace mentálně prochází pravou hemisférou. Pokud nejsme připraveni přijímat nové myšlenky, tak je jedno, jací velikáni k nám hovoří.

Děti jsou úspěšně používány při brainstormingu (spontánní diskuse za účelem hledání nových nápadů). U dětí většinou intuice funguje lépe, protože kanál, kterým informace přitékají, ještě není zanesen jako u většiny dospělých. Navíc nejsou ovlivňovány a omezovány znalostí již známých řešení.

Schopnost jasnovidectví je schopnost vnímat některou ze současně probíhajících variant budoucnosti. Schopnost dobrého jasnovidectví je schopnost vybrat z vnímaných variant budoucnosti tu nejpravděpodobnější. Čím je situace před hledanou budoucností složitější, tím je více variant budoucnosti a každá z nich se tak stává méně pravděpodobnou. Proto nelze jasnovidce považovat za podvodníka, když se realizuje jiná varianta budoucnosti, než kterou on skutečně jasnovidně zřel. Mluvím o skutečném jasnovidci se skutečnými jasnovidnými schopnostmi a ne o podvodnících, kterých je taky dost. Rozhodující pro kvalitu jasnovidce je jasnovidné vidění pravděpodobných variant budoucnosti a intuice při výběru nejpravděpodobnější budoucnosti.

Relativně časté případy zdánlivě logicky rozporných jevů naší 3D reality přivedla některé duchovní rádce k tomu, aby učinili závěr, že logika vždy neplatí a je proto lepší se řídit intuicí (nebo někteří říkají srdcem).

S takovýmto závěrem si dovolím částečně nesouhlasit. Teoversum má svou hlubokou vnitřní logiku, a proto není vhodné se zříkat logiky jako jedné z metod poznání. Při nedostatku informací (vhodných premis) však není možné učinit logický závěr. V případě nedostatku informací pak přichází na pomoc intuice, která nám nahrazuje nedostatek informací. Intuice se dá rovněž chápat jako napojení na vyšší informační pole (v námi uvedených příkladech pohled do vyšších úrovní vědomí či do vyšších úrovní frekvence vibrací), které nám umožňuje získat běžnými postupy nedostupné informace. Intuice tedy nenahrazuje logiku, ale nedostatek informací, který nám brání pochopit určité rozporné jevy pomocí logiky (tedy zdánlivě logicky rozporné).

Všichni máme paranormální schopnosti a všichni je rovněž do určité míry i využíváme. Pouze se lišíme v míře jejich využívání. Nižší míra využívání však není často rozpoznána, a tak je většinou posuzována jako nepoužívání těchto schopností.

Mnohdy je však využíváme nevědomě, čemuž přispívá i to, že mnozí ani netuší, že by mohli mít nějaké paranormální schopnosti, nebo dokonce, že takové vůbec existují. Kromě toho ti, kteří tuší nebo již slyšeli či četli o jejich možné existenci, v ně nevěří. Přesto však dochází k jejich využití. Neuvědomujeme si, že je využíváme a pro jejich působení si nacházíme jiná rozumově „racionální“ zdůvodnění, z nichž zřejmě nejčastějším je „náhoda“ a „štěstí“, v lepším případě intuice (což však už je z určitého zorného úhlu paranormální schopnost). Pro naše jednání, které bylo ovlivněno jasnovidností, si pak nacházíme dodatečně logické argumenty, takže nás ani nenapadne nazývat naše jednání využitím paranormálních schopností.

Považuji za velmi důležité při práci na svém duchovním vývoji, co nejdříve se koncentrovat na objevení, vytvoření či pročistění (záleží na zorném úhlu) komunikačního kanálu se svým overegem, často rovněž nazývaném jako spojením se se svým vnitřním já. Nepochybně mnozí takovýto komunikační kanál běžně nevědomě využívají a říkají tomu třeba intuice.

Anděl strážný napomáhá dodržet cestu, kterou si duše zvolila. Tím lze vysvětlit, proč v některých životních situacích anděl pomůže, případně až zachrání život, zatímco v jiné situaci z našeho pohledu škodlivému následku nezabrání.

Anděl je v překladu posel. Anděl strážný je posel přinášející informace, které nemůžeme získat běžnou cestou. Jsou andělé strážní, kteří vzhledem ke své předchozí průpravě v mnoha inkarnacích a případně i v mnoha životech ve formě anděla strážného, mají schopnost mentálně ovlivňovat naši realitu. Vzhledem k rychlosti jejich vibrací "náš" čas pro ně běží pomalu, a tak mají dost času reagovat i v situacích, kdy z našeho pohledu je času zcela minimálně.

Do kategorie anděl jsou někdy zařazování i bytosti, které ve skutečnosti anděly nejsou, ale jsou tu vyšší bytosti, které tu plní jiné úkoly. Meditaci na odblokování šesté čakry je možné stáhnout na této adrese

https://uloz.to/!2p90dIoBrDZT/miroslav-zelenka-meditace-odblokovani-celni-cakry-a-cistena-spodnich-caker-mp3

Podstata Teoversa z různých úhlů pohledu

8.12.2016

Naše schopnost vnímat v nerozšířeném stavu vědomí Teoversum či svět v jeho komplexnosti je velmi omezena úrovní našeho vědomí, či (při pohledu z nižší úrovně poznání) kapacitou našeho mozku. Pokud se nám podaří v rozšířeném stavu vědomí zahlédnout určité aspekty Teoversa, zůstávají stále ještě dvě mentální bariéry při pokusu o sdělení vnímaného. První je alespoň částečné pochopení toho, co jsme zahlédli a druhou je popis toho, co jsme zahlédli v pokud možno nejméně zkreslené, ale zároveň druhým lidem srozumitelné podobě. Tyto bariéry mohou zapříčinit problémy při pokusech předat tyto informace o Teoversu druhým lidem.

Pokusy o sdělení nesdělitelného mají formu jakýchsi modelů jsoucna. Protože však nejsme schopni vytvořit jeden model, který by v celé komplexnosti postihoval Teoversum, jsou vytvářeny a popisovány modely z různých úhlů pohledu. Tyto modely mají však vzhledem k naší zúžené schopnosti vnímání ten nedostatek, že jsou zdánlivě rozporné a někdy se zdají až protichůdné. Je možné to pochopit názorně na následujícím podobenství. Představme si například složitější strojírenský výrobek. K zobrazení tohoto výrobku máme půdorys a bokorys. Jen kvalifikovaný strojař s prostorovou představivostí je schopen při pohledu na oba výkresy získat určitou představu o tom, jak by výrobek mohl vypadat. Laik vidí dva naprosto odlišné výkresy a tvrzení, že se jedná o výkresy toho samého výrobku, se mu můžou zdát až nesmyslné. Přesto se jedná o dva pohledy na ten samý výrobek.

Z toho, co jsem uvedl, si myslím, že je možné udělat závěr, že bychom měli být schopni připustit, že dva zdánlivě nesouvisející či dokonce si odporující modely mohou popisovat tu samou skutečnost.

Modely včetně jejich zdánlivé rozpornosti platí samozřejmě i pro nižší úrovně poznání, například různé pohledy a modely na současnou ekonomicko-politickou situaci.

V této souvislosti považuji za důležité si v podstatě stále uvědomovat to, že pokud chceme aplikovat určitý model skutečnosti, měli bychom aplikovat právě ten model, který je vytvořen z úhlu pohledu, z kterého se na momentální záležitost zrovna díváme. K tomu nám jako obvykle napomáhají dvě věci, a to je logika a intuice.

Velmi častým případem bývá a myslím, že je to případ i některých lidí, kteří mají příspěvky na Svobodném vysílači, že znají pouze jeden model Teoversa z jednoho úhlu pohledu a ten aplikují na všechny případy a situace, což samozřejmě může přinést kladné výsledky jen v tom případě, že se zrovna a většinou náhodou či s určitou statistickou pravděpodobností trefí do příslušného úhlu pohledu na skutečnost.

Dalším častým vznikem omylů a nepřesností je sice znalost modelů z více úhlů pohledu, ale aplikace správného modelu na nesprávný úhel pohledu. K oběma případům dochází většinou jistou víceméně mechanickou aplikací některého z modelů, a to ještě téměř ve všech případech modelů převzatých od jiných autorit, a tudíž ne vždy plně pochopených. S takovými lidmi bývá diskuze málokdy jakkoliv úspěšná. Obzvláště výrazná bývá diskuze dvou lidí, kteří mají každý pouze jediný model Teoversa a tyto jejich modely jsou odlišné. Ještě chci upozornit, že se může jednat i o modely vysoce kvalitní, na rozdíl od některých modelů náboženských, mezi které si troufám zařadit i některé modely oficiální mainstreamové vědy.

Z jednoho úhlu pohledu je možné si představit jedno ohromné zcela homogenní vědomí. Není v něm ani světlo ani tma, ani vlevo ani vpravo ani jin ani jang ani plus ani mínus. Můžeme to nazývat různě, například jako Paul Brunton absolutní mysl, nebo absolutno, nebo zdroj. K jakékoliv aktivitě, ať už si pod tím představíme cokoliv, je nutné toto zcela homogenní vědomí rozdělit na z našeho pohledu nekonečně mnoho jednotlivých částí. Tyto jednotlivé části mají svého druhu vědomí sebe sama, tj. uvědomují si sebe jako entitu relativně oddělenou od celku. Tyto části se skládají do větších relativně autonomních celků, které mají rovněž vědomí sebe sama. Je možné si to představit jako buňky v těle, z kterých se skládají jednotlivé orgány, které mají rovněž jakési vědomí sebe sama jako jednotlivé buňky. Z orgánů se skládá tělo člověka, který má vědomí sebe sama. Takto můžeme pokračovat oběma směry, protože i buňky se skládají z molekul a dále atomů a člověk opět s ostatními bytostmi tvoří větší celky jako je společnost, Země, Sluneční soustava, galaxie a tak dál. Stále dochází k procesu rozčleňování absolutna na jednotlivé části, k jeho fragmentaci a opět defragmentaci, tj. jakéhosi scelování do jednoho homogenního vědomí do absolutna či zdroje. Dá se to popsat jako neustálá oscilace - kmitání z absolutního zdroje do Teoversa jako stvořeného světa, z neprojeveného do projeveného.

Toto Teoversum, což se dá chápat jako jednota tvořitele a stvořeného světa, je tvůrcem všeho a tedy i času a prostoru. Rychlost kmitání z neprojeveného do projeveného můžeme chápat jako frekvenci vibrací, která je rozličná pro jednotlivé části Teoversa, tj. pro jednotlivé bytosti. Upozorňuji, že se jedná o model, o určité podobenství pro pochopení principu existence Teoversa, ale nelze jej chápat doslovně a mechanicky a zejména tento model nelze chápat jako antagonistický k jiným modelům z jiných úhlů pohledu.

Například model z jiného úhlu pohledu popisuje, že každý fragment Teoversa má svůj specifický vzor vibrací a že jednotlivé fragmenty vibrují s různými frekvencemi vibrací v různých relativně oddělených pásmech či úrovních frekvence vibrací.

Další model, který je zdánlivě rozporný s modelem neustálé fragmentace a defragmentace je model, ve kterém vše existuje současně a naše vědomí jen jakoby klouže po již existujících cestičkách minulosti, přítomnosti a budoucnosti. To, čemu říkáme stvořený svět nebo Teoversum je ten "okamžik", kdy dojde k fragmentaci homogenního vědomí a absolutno je ten "okamžik", kdy dojde k opětovné defragmentaci. Pokud přijmeme tento model, tak se mi zdá, že není zcela logické hovořit o tom, že někdy na začátku vyjdeme ze zdroje a zase se do něj vrátíme, protože my ve zdroji neustále jsme.

Ve stavech rozšířeného vědomí, kdy se přelaďujeme na jiné vyšší frekvence, tak podle výše frekvence jsme schopni se nalaďovat na stále vyšší celky, jsme schopni se naladit na vědomí Gaii, Slunce, galaxie, vesmíru či dokonce vědomí stvořitele či vědomí Teoversa. V okamžiku, kdy jsme díky frekvenci vědomí naladěni na určitou úroveň, tak se dostavuje stav, kdy splýváme s vědomím konkrétní úrovně, máme všechny informaci, které jsou v té úrovni k dispozici. Dle výpovědi mnoha lidí, kterým se podařilo tohoto mystického zážitku dosáhnout, tak nejvyšší úrovní je úroveň absolutna - homogenního vědomí, kde není již žádná informace. Pochopit prázdnotu naplněnou nekonečně mnoha potencionálními možnostmi je možné pouze vnorem, vlastním zážitkem toho, kdy se staneme či sjednotíme s absolutnem. Lze použít podobenství se vzduchoprázdnem - vakuem, které již neobsahuje žádnou částici (žádnou informaci), ale dle kvantových fyziků je nabité energií. Není určitě jednoduché tyto věci pochopit a vytvořit si představu jednoty skládající se z nekonečně mnoha dílčích prvků, jejímž základem je absolutno. Když jsem tak jednou ležel delší dobu na Slunci, tak jsem si řekl, že si s ním mohu zkusit popovídat a mám pocit, že jsem dostal zajímavé informace.

V mnoha esoterických popisech historie naší Sluneční soustavy se mluví o tom, že v určité době, o jejímž chronologickém zařazení se názory liší, došlo k tomu, že naše slunce začalo slábnout a hrozilo, že dojde k jeho explozi v Supernovu, či se sníží natolik jeho záření, že by život na Zemi zanikl. Jakási velice vyspělá mimozemská či nadpozemská civilizace, na jejíž příslušnost se názory rovněž různí, život na Zemi zachránila tím, že Slunce vyměnila. Jeden z názorů hovoří o tom, že výměna byla za hvězdu Betelgeuze v souhvězdí Orionu, která se proměnila v červeného obra a je od nás vzdálená cca 700 světelných let. Další variantou je výměna za jednu hvězdu hvězdného systému Síria, který se pak změnil v bílého trpaslíka vzdáleného 8,6 světelných let. Technická proveditelnost, kteréhokoliv z obou řešení tak, aby nedošlo k zániku života na Zemi, je mimo naši představivost. Proto jsem si dovolil otázku týkající se této výměny položit a dostal jsem dle mého názoru zajímavou odpověď.

Nedošlo k výměně kosmických těles, ale k výměně duší těchto hvězd. Tak jak se dá Gaia při podobenství s člověkem přirovnat k duši Země, tak se dá o těchto vysokých bytostech mluvit jako o duši hvězd. Do určité míry se to dá přirovnat k situaci, která se údajně děje a ne zcela výjimečně, že se určitá duše rozhodne odejít, ale při odchodu se dohodne s jinou duší, která nově vstoupí do opuštěného těla asi téměř vždy v době klinické smrti.

Tak, jak duše (vědomí) člověka ovlivňuje tělo, tak i duše hvězdy ovlivňuje hvězdu jako kosmické těleso. Při výměně duší u člověka dochází často k plnému uzdravení i z velmi těžkých nemocí nebo zdravotních stavů a i k dokonalé proměně člověka a jeho životního stylu, včetně změny aury. Totéž nastalo i v případě našeho Slunce a výměně staré duše za novou a s tím se změnila i aura Slunce. O vlivu aury Slunce na Zemi a člověka není nutno polemizovat na základě úvahy o možné velikosti aury Slunce. Při přijetí tohoto názoru je zřejmé, jaký vliv tato výměna duše Slunce mohla mít na historii lidstva. Vzhledem k tomu, že odhady doby, kdy k tomu došlo, se nepohybují v řádově vysokých jednotkách, dalo by se očekávat, zejména při uvědomování si toho, že se jedná o bytost, že nám naše Sluníčko v blízké době nijak výrazně neublíží. Slunce je bytost na vysoké úrovni frekvence vibrací, která k nám pozitivní vztah a má snahu nám pomoci. K tomu je vhodné si uvědomit, že vše, co se děje, je výsledkem tvůrčího procesu, výsledkem tvůrčího aktu určitého vědomí. Neděje se nic samo o sobě, nic náhodného, jak se nám manipulace již od dětství snaží vštípit. Vše, co se děje v dnešní době ve Sluneční soustavě a v naší galaxii je tvůrčím procesem vědomí. To znamená, že všechny energie proudící z centra galaxie či ze slunce jsou tvůrčím procesem vědomí a rozhodně ne jakýmsi náhodným působením přírodních procesů. Tak, jak my máme schopnost komunikace s ostatními lidskými bytostmi, tak i Slunce má svoji formu komunikace s planetami, dalšími hvězdami či s duší galaxie. Tak, jak jsou předávány zkušenosti starších lidí mladším, tak jsou předávány informace i mezi hvězdami a galaxiemi. Rychlost pohybu těchto informací není brzděna jakýmsi omezením na rychlost světla.

A tak jako téměř každá vyšší bytost v Teoversu "ráda" předává energii lásky, tak je pro ni také "příjemné", když energii lásky pošle někdo i jí. Když tak ležíme na Slunci, nic nám nebrání vyjádřit našemu Slunci svoji lásku a vděčnost.

Ve Sluneční soustavě jsou i zástupci mimozemských civilizací, kteří jsou vůči lidem neutrální a jen si tu prováděli své zejména genetické experimenty či pozorování. Tito mimozemšťané by rádi opustili prostor sluneční soustavy, ale nemohou kvůli vnější ochranné energetické bariéře. Podmínka, že mohou odejít, pokud předají výsledky všech svých experimentů a pozorování lidstvu se jim moc nelíbí a zatím brání dohodě. Předání výsledků lidstvu je zcela oprávněné, protože se jedná především o experimenty na lidech a jejich pozorování. Tento problém nemá zásadní vliv na současné dění na Zemi. Výsledy by pro lidstvo mohly být velmi přínosné, protože se jedná i o experimenty přesahují tisíce a možná deseti tisíce let a lidstvo by se pak dozvědělo něco zajímavého o své skutečné historii i s poměrně velkými detaily. Informační pole je určitý terminus technicus, ale v podstatě se jedná o jedno jediné vědomí, ve kterém jsou obsaženy všechny informace o všem a o každé bytosti. To znamená, že pro získání nějaké informace není nutno se napojovat na konkrétní bytost, aby se od ní získaly informace, což je klasická forma channelingu. Je možné se napojit přímo na informační pole, ve kterém jsou všechny informace o každé bytosti, o každé její činnosti i myšlence, která tato bytost učinila či vytvořila klidně i v kategorii milionů let a s určitou mírou pravděpodobnosti i učiní.

Tento postup by měl být přesnější, než klasický channeling, protože eliminuje ne zcela nepravděpodobnou možnost, že channelingový zdroj nás bude desinformovat, ať už z jakéhokoliv důvodu. Takže je možné získat informace v podstatě o čemkoliv, bez ohledu na to, zda bytost tyto informace chce nepředat či pozměnit nebo je dokonce tají i sama před sebou.

Overego je něco jako centrální nervová soustava, která je obrazně řečeno rozprostřena po celé multidimenzionální bytosti. Jako podobenství se dají použít někteří živočichové, kteří také nemají mozek nebo něco tomu podobného.

Existují i „vesmíry“ (uvozovky jsem použil z toho důvodu, že některé s našimi představami o vesmíru nemají takřka nic společného), které „plují“ ve vědomí Teoversa a jsou „mimo“ bublinu našeho Multivesmíru. Tyto vesmíry jsou nekompatibilní s naším vesmírem i ostatními vesmíry našeho Multivesmíru. Tím je pro duše z těchto jiných vesmírů velmi obtížné se inkarnovat v naší části Teoversa. Proto se k tomuto „přestupu“ rozhodují jen velmi odvážné a velmi staré duše, kterým dosavadní „vesmír“ už nepřináší nic nového. V „novém“ vesmíru mají tyto v podstatě „velmi staré“ duše velké obtíže a působí zpočátku jako vyložená „nemluvňata“.

Na druhé straně po strastiplném překonání prvotní nekompatibility postupují velmi rychle na vývojovém žebříčku daného vesmíru vzhledem ke svým mimořádným zkušenostem ze zcela jiných dimenzí (nemyšleno prostorově). Z důvodů své získané mimořádné schopnosti adaptace na nové podmínky jsou vhodnými hybnými silami zásadních transformačních procesů. Nebývají však příliš nadšeny myšlenkou stát se takovou hybnou silou, protože jsou si plně vědomy odpovědnosti a nevděčnosti této role. Při zásadních transformačních procesech se jen zcela výjimečně stává, že nedochází k utrpení některých bytostí. Trpící bytosti téměř nikdy nejsou schopny příčiny utrpení hledat u sebe a vidí je v řídících silách transformace. Která bytost touží po tom být považována za příčinu utrpení nemalého množství bytostí? Při tom nepochybuji, že jsou zde stovky a možná tisíce lidí (skutečně zapálených a obětavých), kteří se již vidí v roli oslavovaného otce vlasti či tatíčka národa, a kteří nemají zkušenosti z mnoha životů s transformačními a revolučními procesy a vnímají pouze tu lákavější (pro ně) stránku po-transformačního dění.

Otázka zní, zdali existují v naší galaxii a možná i jiných galaxiích v rámci naší 3D reality technicky i duchovně vysoce vyspělé supercivilizace. Je možné a snad i pravděpodobné, že nikoliv. Lze předpokládat dle dostupných informací z historie lidstva (není míněna pouze vědecky uznávaná historie), že mnohé civilizace na Zemi i v galaxii nepřekročily určitý bod svého rozvoje a došlo k jejich zničení. Mnoha civilizacím se však tento bod překročit podařilo. Jednou z možných hypotéz je ta, že z našeho pohledu super vyspělé civilizace v naší galaxii neexistují z jednoho prostého důvodu, že tyto civilizace po dosažení určitého bodu rozvoje ztratily zájem na svém pokračování. Existovaly tak dlouho, že už se zcela přestaly vyvíjet. Dalo by se říct, že v určitém smyslu slova se už neměly kam vyvíjet. Buďto se úplně vytratily (postupně vymřely) nebo byly napadeny a zničeny jinými agresivnějšími civilizacemi. Důvodem nebylo, že by se nedokázaly ubránit, ale ztratily důvod bojovat za své pokračování. Dávno už překonaly strach ze smrti, strach z nepřežití rodu národa, rasy a podobně. Takže, když na ně někdo zaútočil, tak se nebránily, nekonaly nic na svou obranu. Neměly důvod pro zachování vlastní existence.

Jak pomoci transformaci vlastní aktivitou, práce pro sebe práce pro druhé

12.12.2016

Je do určité míry otázkou, zda je mezi kolektivním vědomím mužů a žen jakási pomyslná hranice a zda je tudíž možno brát je jako samostatné entity. V každém případě jsou však obě složky součástí kolektivního vědomí lidstva. Podle mých informací a mnoha dalších informátorů je a bude stav kolektivního vědomí lidstva rozhodující pro to, která z pravděpodobnostních budoucností bude realizována, na kterou linii budoucnosti se naše přítomnost napojí. Stav každého vědomí i kolektivního vědomí lidstva se dá z určitého zorného úhlu posuzovat jako určitá výše frekvence vědomí. Z tohoto pohledu se mně nezdá vhodné, aby ženy "čekaly" se zvyšováním frekvence svého vědomí na muže, protože by se tím logicky zpomalovalo i zvyšování frekvence kolektivního vědomí lidstva. Kromě toho vlastní zvyšování frekvence vibrací u každého člověka má vliv na frekvenci vibrací lidí v jeho okolí, tudíž i žen na muže.

Pokusím se o zjednodušené podobenství. Je to jako by se žák ve čtvrté třídě přestal učit matematice, aby jej jeho sourozenec, který je ve druhé třídě, dohonil, a tím došlo k jakési harmonii mezi sourozenci.

Nemyslím, že by ženské kolektivní vědomí mělo ustoupit mužskému a po pravdě řečeno si to ani neumím přestavit, ale naopak by ho mělo táhnout nahoru, což jsem přesvědčen, že do určité míry i dělá.

Souhlasím s tím, že ženy se nyní probouzejí rychleji, což je zřejmě dáno tím, že jsou více zaměřeny na pravou hemisféru a intuici než muži. Nepochybně však se probouzí i mnoho mužů. Myslím, že není správné uvažovat v intencích toho, že ženský princip je deformovaný, pokud mluvíme skutečně o principu. Deformovány jsou jednotlivé vazby mezi muži a ženami, ať už se jedná o partnery nebo předky a potomky či sourozence. Pak už se ovšem nejedná o vyzařování ženského aspektu lásky a světla, ale o pokřivení tohoto aspektu, které může být relativně z mnoha důvodů, z nichž nejčastější bývá karmický nebo je alespoň v pozadí.

Každému člověku a tudíž i mužům je možno a dokonce vhodné na jejich cestě pomáhat. Otázkou zůstává forma této pomoci a schopnost pomáhajícího tu správnou cestu zvolit, což nebývá vždy nejjednodušší a obávám se, že žádná obecně platná rada v této oblasti neexistuje. Z jiného úhlu pohledu je možné věc posoudit i tak, že v současné době je na Zemi zcela zřejmá převaha jangových energií a aby zde na Zemi došlo k určité harmonii těchto energií, je nutná výrazná převaha energií jinových a myslím, že se dá celkem logicky očekávat, že v tom případě je role žen výraznější, i když nepochybně jsou i muži, kteří jsou schopni přinášet na Zemi jinové energie, aniž by byli nuceni potlačovat své mužství. Předávat lásku a světlo může každá bytost a dokonce to ani nemusí a nebývá vždy jen člověk.

Stále mluvím o práci na sobě a práci pro druhé, a protože je to velmi naléhavé téma v dnešní době, tak bych tomu rád věnoval tento text. Víceméně se bude jednat o jednoduchý souhrn informací, které jsem již často uváděl. Jedná se v podstatě o umění žít a milovat.

Pro začátek bych uvedl Goetheho výrok, který jsem si nedávno přečetl: "K čemu je kámen mudrců, chybí-li k němu mudrc?" Jak již jsem několikrát uvedl, zjednodušeně řečeno při práci na sobě jsou tři základní cesty - cesta poznání, cesta lásky a cesta síly. Pro jistotu opakuji, že pod slovem síly se míní paranormální či senzibilní schopnosti.

Přeložím-li Goetheho výrok do této symboliky, k čemu jsou senzibilní schopnosti a případně i láska, pokud chybí poznání. Mohu mít úžasné zážitky, ale v případě, kdy nevím, o co se jedná, tak to může být i na škodu. Jsou známy i případy, kdy měl někdo úžasné vize, ale myslel si, že se zbláznil, protože nechápal, co vidí a nevěřil, že normální člověk může mít takové vize.

Proto osobně doporučuji přečíst si na začátku nějakou literaturu, která by podávala alespoň částečně komplexně představu, na jakých principech funguje ten náš svět, jakýsi model jsoucna. To už samo o sobě napomáhá při postupu při cestách lásky a síly, už třeba jen tím, že uvádí, že takové cesty existují a jak na nich postupovat. Kromě toho se v rámci cesty poznání dozvídáme, že je vhodné na sobě pracovat, a že tato práce pomáhá nám, okolí i planetě. Knih je nepřeberné množství, a pokud začínáme, tak je vhodné nechat si poradit od někoho, komu věříme a kdo je na cestě již nějaký čas. Doporučuji se již v počátku nebát věřit vlastní intuici.

Určitě jsou dobré i vhodné semináře či přednášky a o jejich výběru platí přibližně to samé jako o výběru literatury. Co však považuji za velmi důležité, je uvědomit si, že tak jako ve sportu máme dvě fáze, tj. trénink a zápas či závod, tak totéž platí i pro práci na sobě. Literatura, semináře, meditace, práce s čakrami apod. jsou fází tréninku a život to je zápas či závod. A podstatné není, jak a kolik jsem toho natrénoval, ale zda a jak to uplatním v zápase. Jen a jen život nám ukazuje, kolik jsme se toho naučili a jsme schopni to uplatnit v životě. A na druhé straně zrovna tak jako ve sportu, kdy se říká, že zápas je nejlepší trénink, tak i život je důležitou součástí naší výuky. Tak jako ve sportu zápas, tak i život nám připravuje takové situace, které si v přípravě nejsme schopni plně namodelovat a připravit se na ně. Jen a jen život nám ukáže, jak jsme postoupili. Sebelepší meditace, vize, sny, lucidní sny či opouštění těla o našem postupu nevypoví nikdy tolik, jako to, jakým způsobem žijeme a jak se chováme k ostatním bytostem a v neposlední řadě i sami k sobě.

Zdánlivě na druhém místě je cesta lásky, ale velmi doporučuji se na ní vydat co nejdříve. Opět se však vracím k předchozímu bodu, protože je velmi důležité mít poznání, co to láska opravdu je a jak na této cestě postupovat. Abych nezapomněl, zdůrazňuji, že každá cesta je individuální a nejsou žádné zcela obecné zákony platné pro všechny. Nepochybně jsou mezi námi duše, které nepotřebují žádnou literaturu k tomu, aby na této cestě byly již daleko, ale dle mého názoru se téměř vždy nebo vždy jedná o duše, které si toho již hodně odpracovaly v minulých životech. Opětovně stále znovu zdůrazňuji i umění milovat se dá naučit, nebo zdokonalit.

Jak jsem již uvedl, vše je vysoce individuální, ale přesto bych doporučil soustředit se na cestu síly až po učinění jistých pokroků na předchozích dvou cestách. Není zase až tak málo lidí, kteří jsou přilákáni k duchovnu či práci na sobě vizí získání či zesílení paranormálních schopností či dokonce aktivit, které se dají nazvat magií. Bez alespoň určitého stupně poznání a lásky hrozí poměrně velké nebezpečí zneužití těchto nabytých schopností, což pak má téměř vždy nepříznivé karmické následky. Naštěstí zablokovaná srdeční čakra bývá ochrannou bariérou před získáním takových schopností, které by mohly působit jednostranně ve prospěch takto schopného jedince a v neprospěch ostatních bytostí.

Při práci pro druhé se opět dá použít dělení na tři cesty.

Předávat poznání druhým je v dnešní době o to důležitější, že mnozí lidé třeba nemají jinou možnost, než získat právě od vás určité informace. Jiří Mašek míval na svých stránkách výrok, který jsem tam dnes nenašel a tak ho budu možná citovat nepřesně: "Jestliže jsi jediný, kdo tak může učinit, tak bys tak měl učinit."

Osobně doporučuji dvě zásady, které se snažím dodržovat. Nebát se předávat poznání, ale na druhé straně ani ho nevnucovat, což ostatně ani nemá smysl. Vím, že není vždy jednoduché najít vhodnou úroveň a formu předávaného poznání, protože i to je velmi individuální. To, jak se nám to daří, vypovídá o našem poznání a naší schopnosti empatie.

Možná nejtěžší je poznat, kdo je vhodný pro příjem určitého typu informací. Myslím, že není tak výjimečný stav, kdy se běžně potkávají lidé, kteří jsou již na cestě, ale vzájemně to o sobě ani netuší. Jsou dokonce určitá prostředí, kdy je profesně nebezpečné dát najevo své odchylné paradigma. Takovou nejviditelnější skupinou jsou lékaři a vědci a při tom i v této skupině jsou lidé s názory odchylující se od oficiálně uznaných vědeckých dogmat. Tito lidé nemohou dát své názory najevo veřejně, protože by to znamenalo jejich profesní konec, jak už se ostatně nejednou stalo. Mám vizi, jak by bylo přínosné tyto lidi propojit, ale zatím ještě nemám konkrétní představu, jak to realizovat.

Vzhledem k tomu, že existují modely jsoucna či Teoversa z různých úrovní poznání a různých úhlů pohledu, považuji za důležité při snaze o předávání poznání rozpoznat úroveň poznání a úhel pohledu toho, komu hodláme zprostředkovat poznání a podle toho zvolit i pro něj vhodný model jsoucna. Lásku je možné rozdávat stále všem a všemu a nezapomínat ani na Gaiu, Slunce, astrální svět apod. Můžeme tak činit svými činy, laskavostí, úsměvem i posíláním energie ze srdeční čakry. Tam, kde je pro nás obtížné pociťovat lásku, je možné pociťovat alespoň soucit. Většinou ti, jež působí utrpení druhým, bývají nešťastní lidé a těch skutečně zlých, jimž utrpení druhých působí potěšení, je skutečně málo. Tam, kde se nám nedaří ani soucítění, je možno si vždy představit, jak těžkou karmu bude mít takový člověk v příštím životě a pocítit soucit k jeho životnímu údělu v příštím životě.

Pomáhat ostatním lidem, případně i lidstvu a Zemi lze díky svým paranormálním schopnostem. V tomto případě však považuji za velmi důležité upozornit na jedno nebezpečí. Na rozdíl od dvou předchozích cest tu hrozí omezování svobodné vůle druhé bytosti, případně i bytostí. Při jakémkoliv paranormálním působení na druhé bytosti bychom měli mít jasný a zřetelný souhlas bytosti, případně bytostí, na které hodláme působit. Vím, že to není vždy jednoduché, zejména pokud se jedná o léčebné působení, ale s výjimkou bytostí, u kterých je získání souhlasu problematické (jako jsou například malé děti, těžce nemocní lidé nebo zvířata) bychom bez výslovného souhlasu nebo přímo žádosti neměli k paranormálnímu působení přistupovat. I v těch uvedených problematických případech bychom se měli pokusit získat souhlas alespoň mimosmyslovou cestou.

Paranormální působení nemusí spočívat pouze v léčení, ale může se jednat například o předávání životní energie, důležitých i karmických informací apod.

Paranormální schopnosti má v podstatě každý člověk a jedná se pouze o to, jak dalece je má rozvinuté a vědomě je používá, a o kterou formu se jedná. Jak jsem již mnohokrát uvedl, na jejich rozvoji se dá účinně pracovat, zejména když máme jasnou představu o tom, jak bychom je chtěli využívat. Jednou z forem práce pro celkovou změnu na Zemi je i vizualizace vlastní nejhezčí představy o budoucnosti. Považuji za důležité neklást si žádné hranice své představivosti a fantazie. Teoversum není nic jiného než myšlenka, a proto ho také myšlenka může změnit. Samozřejmě i práce s dětmi je práce pro druhé a dokonce možná ta nejvýznamnější, protože děti jsou velmi tvárné a nezatížené mnoha předsudky dospělých a ještě tolik nepodléhají vlivu morfogenetických polí. Pro práci s dětmi jsem dostal zajímavou informaci. Dětem lze vyprávět pohádku jako meditaci a umožnit dětem zúčastnit se aktivně pohádky. Děti mají většinou velmi dobrou vizualizaci. Samozřejmě by se mělo jednat o pozitivní pohodové pohádky a rozhodně ne o pohádky, které jsou spíše horory než pohádkami. Mohou být při nich použity i pozitivní afirmace v případě, že je potřeba odstranit například nějaký zlozvyk.

Meditaci na odblokování srdeční čakry je možné stáhnout na této adrese

https://uloz.to/!shobaHPFt/miroslav-zelenka-meditace-otevreni-srdecni-cakry-a-ochranne-vajicko-mp3

Naše představy o světě po transformaci a co jsme ochotni pro ni obětovat

12.12.2016

Podle Coreye Gooda a dalších informátorů mimozemská Aliance sfér sestávající z mimozemšťanů vysoké úrovně instalovala ve Sluneční soustavě obří sféry (koule) údajně velikosti planet jako je Uran. Záměrem jejich umístění je redukce energií proudících z centra naší galaxie do naší Sluneční soustavy. Odůvodnění této instalace spočívá v tom, že energie proudící z centra galaxie jsou pro velkou většinu lidí příliš silné, takže by pravděpodobně způsobily smrt velkého množství lidí. Odhady z různých zdrojů se pohybují kolem 3% všech lidí na planetě, kteří by delší působnost těchto energií v této době přežili. S tím je spojeno mnoho dalších informací o působení Aliance sfér, působení podzemních civilizací, mimozemských civilizací nižších úrovní (míněno ve srovnání s Aliancí sfér) včetně civilizací reptiloidního charakteru a aliancí spojených s tzv. globálními elitami a aliancemi působících proti globálním elitám. V souvislosti s aktivitami těchto různých uskupení se hovoří o dvou zásadních fenoménech, k nimž by mělo dojít. Prvním fenoménem je odhalení, v rámci kterého by se mělo lidstvo dozvědět pravdu o mnoha skutečnostech, o kterých je lidstvo dlouhodobě systematicky desinformováno (jako příklad uvádím zejména historii a existenci mimozemských civilizací). Údajně se jedná mezi různými výše uvedeným skupinami o rozsahu a době tohoto odhalení, zda má jít o postupné či jednorázové odhalení.

Podle některých informátorů část globálních elit navrhuje, aby odhalení probíhalo v časovém rozmezí 100 let, aby lidstvo neutrpělo příliš velký šok. Je samozřejmě otázkou jak by někteří či většina lidí reagovala na plné odhalení, protože mnohým by se zřejmě zbořil svět. Znám lidi, kteří by měli problém probrat se ze šoku jen z faktu, že si 11.9. Američané způsobili sami. Na druhé straně nepochybně mnoha lidem bude jasné, že 100 let je návrh na to, jak odhalení zcela rozmělnit a udržet globální elity při moci. Druhým takovým fenoménem je to, co je nazýváno Událost.

Podle informátora skrytého pod jménem Cobra galaktický srdeční tep nebo galaktický pulz je pravidelným galaktickým cyklem, který každých 25 000 let aktivuje galaktické slunce, a my nyní vstupujeme do období, kdy ke galaktickému pulzu dojde, což spustí Událost, která má souvislost s větším vesmírným cyklem. Vliv tohoto galaktického pulzu vyléčí lidstvo.

Uvádím informace získané z internetu, přičemž sám osobně se s realizací prvního fenoménu zcela ztotožňuji na rozdíl od uvedeného druhého, který ale nevylučuji, protože vyloučit se nedá takřka vůbec nic.

Nyní se dostávám k vlastnímu tématu. Dle jedné informace se v prostředí Sluneční soustavy manifestovala (označit její projevení se v naší Sluneční soustavě jako přílet mi přišlo jako hodně nepřesné) nadpozemská bytost, jejíž úroveň je problematické nějak zařadit, ale zřejmě výrazně překračuje dosavadní účastníky procesu ve Sluneční soustavě. Tato bytost, jež "hájí" zájmy galaxie Mléčná dráha, projevila vůči rozhodujícím účastníkům procesu svůj požadavek proces na Zemi urychlit. Nemám dostatek informací k tomu, jaké prostředky má tato bytost k prosazení tohoto požadavku, ale zřejmě se jedná o vysoce respektovanou bytost.

Z informací, které jsem dostal, vyplynulo, že tato bytost není spokojená (tento výraz je nepřesný, ale nenašel jsem přesnější k vyjádření postoje bytosti) s tím, jak je nevyváženě přistupováno k zájmům lidstva a planety Země ve prospěch lidstva a na úkor Země. Další devastace Země a jejích ostatních bytostí lidmi považuje za neúnosnou.

V souladu s tím považuje za nutné urychlení procesu transformace Země tím způsobem, že budou odstraněny ze Sluneční soustavy sféry zmírňující působení energií z centra naší galaxie i galaxie Andromeda, což by však nutně mělo za následek odchod nemalé části lidstva do jiných realit. Samozřejmě tato bytost nepovažuje smrt lidí, s kterou by nebylo spojeno nepřiměřené utrpení za nic negativního, protože smrt je pouze přechod nesmrtelné duše do jiné reality a opravdu pro velké množství lidí by byla smrt spíše úlevou než utrpením. Zvláštní je, že potvrzení této informace se mi dostalo do určité míry z dalších tří zdrojů, což se mi až tak často nestává.

I tato z našeho pohledu velmi vysoká bytost nemá k lidské bytosti (ani k té, která si říká obyvatel planety Země) principiálně negativní vztah a nepochybně bude v určité míře respektovat kolektivní vědomí lidstva. Z toho důvodu a některých dalších informací se zdá, že rychlost a intenzita procesu odstraňování a působení kosmických energií má souvislost se stavem kolektivního vědomí lidstva. Existují i kolektivní vědomí obyvatel určitých územních celků, takže rozsah působení se může projevovat na planetě dle konkrétního místa odlišně. Můžeme si představit odlišnost působení například v Číně, Africe, USA, na blízkém východě Čechách a na Slovensku nebo v Andských pralesích. Takže po skončení procesu může zbýt někde 10% obyvatel a někde polovina. Představme si (upozorňuji, že se jedná o hodně zjednodušující představu), že tato vysoká bytost chce (ale opět se jedná o velmi nepřesný výraz) zjistit stav kolektivního vědomí lidstva a proto pokládá některým lidem otázky.

Jaká je tvoje (vyšší bytosti nevykají) představa o průběhu transformace a o stavu po transformaci? Co jsi ochoten obětovat transformaci?

Dovoluji si předat tyto otázky čtenářům k zamyšlení.

Uvažujeme-li o lidstvu jako celku, tedy o přibližně 7 miliardách lidí, je zřejmé, že minimálně 6 - 6,5 miliard nemá o transformaci žádnou povědomost, a to se obávám, že jsem s množstvím alespoň částečně vědoucích ještě dost velký optimista. Jestli 500 milionů se tím zabývá vážněji, kolik lidí si někdy položilo otázky, které jsem uvedl? Jen velmi malé procento lidí utváří kolektivní vědomí lidstva v otázkách týkající se možné transformace.

Zajímalo by mě například, kolik lidí se zabývá otázkou formy a průběhu transformace a stavem po transformaci a kolik lidí si tvoří vlastní vizi. Abych upřesnil, tak za vizi nepovažuji to, že si již nezvolíme Sobotku, Kalouska nebo Babiše, tj. mírný pokrok v mezích zákona.

Přiznávám, že i mě zaskočila druhá otázka: "Co jsi ochoten obětovat transformaci, která by byla ve prospěch zejména planety Země?"

Jsi připraven na to, že i ty můžeš odejít do té nižší reality? Jsi připraven na to, že když půjdeš do reality vyšší, nepostoupí do ní tvojí blízcí, které miluješ? Jsi připraven na to, že v ní již nebudou tvá oblíbená jídla (například maso či mléčné výrobky), tvé oblíbené zábavy (televizní seriály, fotbal)? Chceš i takovou realitu?

Reinkarnace duše a reinkarnace společnosti

12.12.2016

Reinkarnace je jeden ze základních konceptů mé filozofie a věnoval jsem se tomuto tématu již vícekrát. Je však nutno mít na zřeteli, že se jedná o pohled z druhé úrovně poznání v rámci velmi hrubého dělení na čtyři úrovně poznání.

Reinkarnace jsou rovněž součástí kosmické hry a jako každá hra má i tato svá pravidla, která se vztahují na účastníky této hry. Svobodná vůle spočívá v tom účastnit se nebo neúčastnit se této hry, ale svobodná vůle již nespočívá v tom, zda dodržovat nebo nedodržovat její pravidla. Možnost svobodně se rozhodnout je takřka neomezená. Je omezená pouze možností ostatních bytostí svobodně se rozhodovat.

Některé duše po smrti těla mají silné vazby na tento svět, nebo jsou zmatené a neodcházejí do astrální reality (do barda), ale zůstávají v naší 3D realitě, i když pouze svým jemně hmotným tělem a nejsou pro běžného člověka nijak vnímatelné. Tyto duše však mohou v některých případech zasahovat do naší 3D reality a projevují se například jako poltergeist - lomozící duch, nebo tak zvaní přisedlíci, což jsou přisedlé duše.

Reinkarnace umožňují zkoumání a poznávání bytí (reality) z různých úhlů pohledu. Proto při vstupu do nového života dochází k zapomenutí předchozích zkušeností a ztrátě předchozích informací, abychom mohli zažívat a zkoumat bytí neovlivněni dosavadním poznáním a dosavadními zkušenostmi a mohli tak získat poznání nové, v čemž by nám předchozí poznání mohlo bránit či alespoň nové poznání zkreslovat či ovlivňovat. Např. člověk hrubě odsuzující jinou rasu se může v dalším životě inkarnovat jako příslušník této rasy, aby pochopil i jeho vidění světa. Když se hovoří o inkarnacích do jiného druhu, než je člověk, je zajímavou informací, že inkarnace lidské duše v reptiloidních tělech mohu mít podobné důvody, jako mají inkarnace reptiloidů v našich tělech. Může se snažit ovlivnit dění i jako pátá kolona u reptiloidů. Nejsou vyloučeny případy a mám o tom určité informace, že i ve velmi vysokých funkcích. Kromě toho se může jednat o karmické příčiny. Pokud například někoho k smrti nenávidíme například určitou rasu nebo národ, nebo jím opovrhujeme a dle toho se také chováme, je reálné, že se v příštím životě do této rasy či národa inkarnujeme, abychom pochopili mentalitu či principy, kterými jsou ovládány formy bytostí, které jsme tak nenáviděli. Například jsem dostal nedávno informaci o jednom muži, že byl v některé z minulých inkarnací reptiloid právě proto, že v předchozích inkarnacích reptiloidy šíleně nenáviděl.

Tak, jak dochází k reinkarnaci lidských duší, tak také dochází i k reinkarnaci lidských společností. Přirovnáme-li to ke konceptu reinkarnace duše, tak se v podstatě jedná o smrt a znovuzrození společnosti, i když je nutno to chápat jako určité podobenství a ne doslova jako fyzickou smrt a fyzické zrození. Snad by se to dalo nepřesně pojmenovat jako reinkarnace kolektivního vědomí.

V současné době je velmi pravděpodobné, že nás taková reinkarnace společnosti čeká. Z mnoha důvodů začíná být zřejmé, že další plynulý vývoj naší společnosti tak, jak tomu bylo doposud, již není možný. Pochopení této teze není možné, pokud bychom měli svoji mozaiku poznání zúženou na silně okleštěnou verzi naší 3D reality, tak jak se nám ji snaží vykreslovat bohužel nejen mainstreamová média. Víceméně podstatnou změnu očekávají téměř všichni, kterým nejde o pouhou manipulaci ve stylu "Máme se nejlépe, jak jsme se kdy měli a současný systém není sice dobrý, ale je nejlepší možný."

Další úhly pohledu z úrovně naší 3D reality a úrovní vyšších však naznačují, že to, co se má odehrát v relativně blízké budoucnosti je kvalitativně zcela jiné úrovně, než se velká většina lidí domnívá. Co se rozumí slovy relativně blízká budoucnost, je na této tezi zřejmě nejproblematičtější, protože pro někoho je 10 let optimistická varianta a pro někoho je rok 2018 strašně daleko. Kromě toho, pokud použijeme podobenství s reinkarnací duše, tak nyní prožíváme něco, co by se dalo nazvat procesem umírání a po znovuzrození bude společnost, tak jako duše procházet vývojovým stádiem, které v rámci podobenství můžeme označit jako dětství.

Aby slovo smrt či umírání společnosti nevzbuzovalo zbytečně nevhodné asociace je zřejmě vhodnější v této souvislosti používat pojem restart či katarze (mystické očištění duše dle Slovníku cizích slov). Ve svém principu se jedná o konec jednoho uspořádání společnosti (jednoho typu matrixu) a zrození nového uspořádání společnosti nového matrixu. Opakovaně připomínám, že slovo matrix je v dnešní době používáno takřka vždy v negativním slova smyslu, ale vlastní slovo matrix bez přívlastků má neutrální zabarvení a matrix se dá obecně definovat jako uspořádání systému.

Restart či katarze jsou nutné, protože současná společnost již není schopná dalšího smysluplného vývoje, je nereformovatelná. Samozřejmě neměli bychom zcela zapomínat ve svém zápalu pro nové uspořádání společnosti na to, že i bytosti na druhé straně barikády si představovaly, že dojde k restartu společnosti, ale po něm bude zaveden nový typ matrixu, tj. NWO. Přes mnohé pesimistické vize i alternativních webů se situace jeví tak, že tato varianta již nemá šanci na úspěch. Je nutná katarze, restart společnosti. Ve svém principu se jedná o konec jedné společnosti a zrození druhé. Doufejme a pracujme na tom, aby se jednalo o reinkarnaci společnosti typu hyperborejské nebo atlantské v její éře harmonického uspořádání.

Je celkem pochopitelné, že většina lidí se obává tohoto restartu. Tak, jak se mnozí obávají smrti a mají z ní až panickou hrůzu, tak někteří nebo dokonce většina mají až hysterickou obavu z konce této společnosti. Tak, jak nevěří, že vědomí existuje i po smrti těla a dochází k novému zrození (reinkarnaci), tak nevěří ani na reinkarnaci lidské společnosti. Mají strach z konce této společnosti a z velkých změn. Ostatně jsou v tomto strachu stále účinně podporováni médii všeho druhu včetně mnoha tzv. alternativních.

Strašení biblickou apokalypsou, atomovou válkou, celosvětovými katastrofami minimálně ekologického charakteru či charakteru globálního oteplování, v lepším případě zavedením NWO je takřka na denním pořádku. Mnoho z těchto prognostických temných vizí jsou skutečně cílenou desinformací a manipulací. Vystrašený dav se nejsnadněji ovládá. Pokud už se nějaká společnost zejména díky internetu dostává na vyšší informační úroveň, je uměle vytvořena migrační krize, která mysl lidí zcela zaměstná jiným směrem, než je jakési utopické uspořádání společnosti. V případě, když už je přeci jen vykreslována vize lepší společnosti, tak jsme nenápadně vedeni k pasivitě, protože jakási vyšší síla to za nás zařídí, což je opět manipulace. Někdo může namítnout, že i já často hovořím o pomoci lidstvu v podobě pozitivních mimozemšťanů či kosmických energií, ale v tom vidím zásadní rozdíl. V prvním případě se jedná o pomoc při osvobození od ovládání a manipulace a v druhém případě o jakési pravidelné kosmické cykly. Určité podobenství je možno vidět v zemích, které byly osvobozeny od kolonializmu. Jsou velké rozdíly v tom, jak to obyvatelé těchto zemí zvládli a jakou si zvolili budoucnost. Jsou zde i ti, kteří vědí, že po reinkarnaci duše i společnosti se už nikdy nedostanou do majetkových a mocenských pozic, na nichž si vytvořili závislost, a proto se snaží dělat vše pro to, aby minimálně tento restart společnosti zbrzdili. Jsou mezi nimi i tací, co jsou ochotni tak činit i za předpokladu, že dojde k zániku lidstva a značnému poškození planety.

Mnozí lidé se na mě obracejí s tím, že mají pocit, že je čeká nějaký úkol. Ve většině případů se jedná o lidi minimálně částečně probuzené. Mnozí z nich mají úkol z pohledu jeho pochopení jednoduchý, ale z pohledu jeho realizace těžší, a to je, že budou lidi probouzet, učit je žít a milovat. Někdo bude učit dva prvňáčky, někdo bude učit třicet deváťáků, někdo bude učit na gymplu, někdo na vysoké, někdo bude psát učebnice a skripta.

Situace tu nebude taková, jako byla před 2 tisíci lety, kdy byl jeden mesiáš a 12 učedníků, ale bude tu třeba 20 přinašečů (jak je tato "funkce" nazývána), z nichž někteří již ani nežijí a 5000 učedníků - učitelů.

Šiřte pozitivní vize budoucnosti, ty negativní šíří druhá strana.

5000 lidí má velkou moc silou svého vědomí. I věda už prokázala mnohokrát sílu vědomí. Mnoho naprosto čistě vědeckých experimentů to prokázalo od kvantové fyziky po zdravotnictví. Ostatně takovým placebo efektem se vědci ohánějí vždy, když se jim to hodí.

Snaží se dělat všechno možné, jen abychom se o síle vědomí nedozvěděli. Stačí se podívat na činnost spolku Sysifos a jejich uznání od struktur, které zatím vládnou společnosti. Nepodléhejme všem možným mainstreamovým i konspiračním teoriím o budoucnosti, a to ani na těch tzv. alternativních webech. Pokud chceme kvůli své informovanosti číst i většinou pochmurné vize současnosti a budoucnosti, tak je dobré si stále uvědomovat, že velká většina z těch pochmurných prognostiků má jen relativně malou část celkové mozaiky poznání a nepochybně z nejnižších úrovní poznání včetně uznávaných kapacit typu Pjakina. Pjakina doporučuji chápat jako určité kamínky do mozaiky, ale ne jako kompletní obraz, celou mozaiku. Pjakinovy velmi zajímavé a podnětné informace jsou pouze z úrovně 3D reality. Netvrdím, že nemá informace z vyšší reality, ale je možné, že je nepouští z toho důvodu, že by ho pak nesledovalo zdaleka tolik lidí, protože tyto informace by už pro ně byly nestravitelné. Ostatně nic není vhodné chápat jako celou mozaiku. Žádný soubor informací, byť se tváří sebekomplexněji.

Pokud už máme nutkání pochmurné vize číst, tak je důležité nenechat těmito informacemi ovlivnit naše emoce, čímž bychom těmto negativním vizím posílali svoji energii a tím i přiživovali možnost jejich uskutečnění, což je ostatně záměr mnoha těchto negativních vizí budoucnosti. 

Pravděpodobná varianta reinkarnace společnosti a harmonizace egregoru slovanství

12.12.2016

V jednom z minulých článků jsem mluvil o reinkarnaci společnosti i o tom, že ten časový bod, kdy jedna společnost končí (umírá) a druhá se rodí, je relativně blízko před námi. Tato situace v dějinách planety Země vůbec není ničím novým a stala se pravděpodobně již mnohokrát. V dlouhodobé historii planety i v kategorii milionů a možná až miliard let je možná vhodnější použít místo výrazu společnost pojem společenství bytostí, protože se nemuselo a s vysokou pravděpodobností nejednalo vždy jen o lidské bytosti a pokud se i jednalo, tak se nemuselo vždy jednat o lidské bytosti tak, jak si lidské bytosti dnes představuje velká většina lidí. Co však asi bude stále určitým spojovacím prvkem, je stupeň inteligence těchto bytostí odpovídající našim představám o inteligenci a jistá míra sebe organizovanosti. Abych byl více konkrétní, tak uvádím, že z více pramenů pochází informace, že zde po nepoměrně delší dobu, než my vnímáme historii našeho lidského rodu, převládala na zemi civilizace reptiloidních bytostí.

Ukončení "života" určité společnosti či společenství v dlouhé historii naší planety bylo způsobeno z více důvodů. Jedním z častých důvodů byla kosmická či planetární katastrofa, války či vyhoření. Žádnou zvláštní výjimkou nebyla ani některá forma sebedestrukce.

I při těch tak zvaných kosmických či celoplanetárních katastrofách je vždy potřeba mít na mysli, že i tyto události nejsou jakousi podivnou hrou náhod, ale vždy se jedná o tvůrčí akt vědomí určité úrovně. Jako příklad bych uvedl jednu z možných situací. Nějaká vysoká bytost se rozhodla, že éra dinosaurů na planetě Zemi byla již dlouhá, a že je potřeba dát příležitost zase mammaloidům. Důvody, proč se tak mohla rozhodnout, nám zůstávají skryté, ale můžeme si vytvořit hypotézu, že důvodem bylo třeba vytvořit vhodné prostředí pro příchod lidských bytostí z jiné hvězdné soustavy. Takže vzhledem ke svým schopnostem ovlivňovat realitu, které se nám mohou jevit jakožto božské schopnosti, vychýlila ze své běžné dráhy nějaký asteroid tak, že se dostal do kolizní dráhy se Zemí a dopad asteroidu na Zemi a následná celoplanetární katastrofa pak vyhubila dinosaury. Nám se to pak může jevit jako náhodná kosmická katastrofa, bez níž by tu nadále vládli dinosauři a nikoliv lidé.

Při troše představivosti a nutné míře zjednodušení je možné nalézt podobnost mezi formami ukončení života lidské bytosti a ukončení života společnosti. Není výjimkou, že se na konci podílelo i více příčin. Uvedu nejběžnější příčiny ukončení života člověka a pokusím se k tomu přiřadit podobnost s ukončením života společnosti. Úmrtí v důsledku sešlosti věkem - skončení společnosti v důsledku vyhoření, společnost naplnila smysl své existence, asimilace s jinou společností.

Úmrtí v důsledku nějaké nehody - kosmická či celoplanetární katastrofa.

Násilná smrt člověka - válečný konflikt, dobytí jinou společností, případně i mimozemskou.

Úmrtí v důsledku nemoci - sebedestrukční aktivity společnosti.

Tak, jak i v případě člověka je forma odchodu ovlivněna karmickými vazbami, tak obdobné platí i pro konec života společnosti. Kdo se alespoň trochu zabývá historií přibližně uplynulých dvě stě či tři sta let, tak mu musí být zřejmé, že karmické zatížení takových zemí jako je Velká Británie či Spojné státy je opravdu těžké. Těch zemí je samozřejmě více, ale uvedl jsem ty nejvíce do očí bijící.

Zdá se, že dnešní doba se jeví specifická tím, že máme těch možností více. Podle více informátorů i mých informací jsou zde mimozemské a možná i nadpozemské bytosti, které variantu kosmické katastrofy a jaderné, či jiné vše zničující války prostě nepřipustí a mají k tomu dostatek mocenských a technických prostředků.

Vzhledem k tomu, že skončení společnosti v důsledku vyhoření lze vyloučit, zbývá nám jako nejpravděpodobnější varianta nemoc čili sebedestrukční aktivity. Lidé umírají na různé choroby, ale stav naší společnosti na planetě Zemi zřejmě nejvíce připomíná pomalé umírání na rakovinu. Sebedestrukční činnost lidstva je jasná každému, kdo se o to jen trochu zajímá. Metastázy pronikající z území Evropy a USA a už se postupně rozšiřují po celé planetě. Myslím, že nemá smysl, abych se věnoval konkrétním projevům a stádiím této celoplanetární rakoviny, protože tomu se věnují v míře zřejmě až zcela nadbytečné mainstreamová i alternativní média. Jakoby těch projevů této celoplanetární choroby nebylo dost, tak se ještě vyvíjejí hypotézy různých ohrožení, které ani nejsou hrozbami, nebo sice jimi jsou, ale v míře podstatně menší, než je uváděno.

Je mnoho názorů, které se shodují v tom, že způsob umírání a stav vědomí člověka při něm mají velký vliv na následující život mezi životy a zejména na další inkarnaci.

Jsem přesvědčen, že rovněž tak v případě umírání společnosti, jejího restartu či její katarze, je důležitý stav kolektivního vědomí společnosti, který výrazně ovlivní počátek a vývoj společnosti nové vznikající na troskách staré společnosti. Už jen uvědomění si nezbytnosti odumření starého uspořádání společnosti a vytvoření uspořádání nového na zcela nových principech je důležitým možným faktorem, který výrazně ovlivní zrození a rozvoj společnosti nové. Naopak umělé prodlužování agonie a tím i prodlužování utrpení jednotlivých lidských bytostí zhoršuje podmínky pro vznik a rozvoj společnosti nové.

Bohužel se obávám, že většina a dokonce velká většina lidí má strach z neznámého nového a dává přednost pomalému a bolestnému umírání. Všemi možnými způsoby jsou v tom podporovány těmi, kteří si z důvodu svého současného mocenského či ekonomického postavení a jejich závislosti na tomto postavení nepřejí vůbec žádné změny, případně co nejmenší nebo co nejpozději. Analogii procesu reinkarnace duše a reinkarnace společnosti vnímám i v případě, kdy se mluví o vlivu způsobu umírání člověka a stavu jeho mysli v té době na další inkarnaci. Stav kolektivního vědomí společnosti bude mít přes všechny ostatní a rozhodně nezanedbatelné vlivy zřejmě rozhodující vliv na délku a formu reinkarnace společnosti a kvalitu nového uspořádání společnosti. Jak už jsem mnohokráte zdůrazňoval, žádný sebedokonalejší systém nemůže kvalitně fungovat, pokud jeho jednotlivé prvky svojí kvalitou neodpovídají kvalitě systému. Z toho plyne mnou již mnohokráte zdůrazňovaný závěr, že nejdůležitější v dnešní době je práce každého z nás na zvyšování frekvence vibrací, zvyšování vlastního poznání a pomoc ostatním v obou těchto aspektech.

Jednou z těchto možností práce je i posilování egregoru slovanství, mimo jiné i pro jeho zpětné působení na lidi. Pro jistotu, aby nedošlo k nevhodnému výkladu pojmu egregoru slovanství, považuji za hodné zopakovat, jak egregor slovanství chápu já. Posílení egregoru slovanství neznamená žádný nacionalismus, ale jedná se o sjednocení na základě určitých charakterových vlastností Slovanů a zejména starých Slovanů jako je láskyplnost, mírumilovnost, ale zároveň schopnost pozitivně mentálně ovlivňovat realitu vzhledem k síle svého ducha, své mysli. Zároveň toto posílení znamená skupinové očištění od určitého druhu negativního myšlení, egoismu, od podléhání matrixu konzumně tržní společnosti. Jedná se o získání určité kolektivní vnitřní síly k tomu, abychom byli nejen my schopni sami zvládnout transformaci, ale pomoci k tomu i ostatním. Součástí je i vědomý návrat k čistému způsobu a modelu života, který je v souladu s přírodou a ostatními bytostmi a v neposlední řadě ve vztahu sami k sobě, a to jak ve vztahu k sobě coby jednotlivci, tak i ve vztahu k sobě coby národu, tak abychom si sami sebe vážili. Návrat k posílení lásky v každém z nás, posílení sebevědomí a pokory. Při další meditaci k posílení egregoru slovanství se nejedná o pouhé opakování minulé meditace, ale o její rozšíření. Dostal jsem pokyn opakovat tuto meditaci, ale včetně rozšíření o aspekt, který minule nebyl obsažen. V minulé meditaci byla zdůrazněna především jinová energie tohoto egregoru i s vizualizací egregoru v podobě zářící bytosti kněžny či spíše kněžky Libuše. Tím byl vytvořen mírně nerovnovážný stav, protože nebyla přítomna složka jangové energie, která je nutná k vytvoření harmonického egregoru. Současný stav, kdy je zřetelný nedostatek jinových energií, vyžadoval zesílení především této energie, ale absence jangových energií by mohla mít negativní důsledky v nedostatečné schopnosti prosazovat transformaci, nové uspořádání společnosti a výchovu lidí pro toto nové uspořádání společnosti. Proto dle doporučení byl egregor slovanství doplněn i o jangové energie ztělesněné mytickým Přemyslem. V podstatě se jedná o princip, který byl používán v Atlantidě zlatého věku i u starých Slovanů, který se jako princip řízení společnosti dá označit zjednodušeně jako kněžka a vladař.

Informace o člověku, které je možno získat mimosmyslově

12.12.2016

Seznámil jsem se s velmi zajímavým mladým mužem, který má mimořádné senzibilní schopnosti měřit množství parametrů u konkrétního člověka, případně i u určité skupiny lidí. Po diskuzi se množství měřitelných parametrů rozšířilo. Kdyby se k dané věci přistoupilo seriozně "vědecky" s využitím vyspělých a speciálně školených senzibilů mohlo by se dosahovat z dnešního pohledu neuvěřitelných výsledků například při léčení či uzdravování a výběru lidí do funkcí.

Vzhledem k tomu, že toto téma je i pro mě poměrně čerstvé, nebude následující výklad možná působit zcela komplexně a strukturovaně, jak se o to vždy snažím.

Následující řazení jednotlivých informací není stanoveno dle jejich významu, ale spíše dle toho, v jakém pořadí se ke mně informace dostávaly.

První, čemu se budu věnovat, jsou čakry. Někdo (například Petr Chobot) je nazývá energetická centra, což je pravděpodobně výraz, který přesněji vyjadřuje jejich funkci, než výraz čakry, ale z důvodů jednoduchosti a všeobecného používání zůstanu u názvů čakry.

Z pohledu jejich funkčnosti a projevu u konkrétní bytosti je možno hovořit o třech parametrech.

Prvním a relativně hlavním parametrem je otevřenost či průtočnost čakry nebo z opačného pohledu míra jejího zablokování. Zjednodušeně si to lze představit jako potenciál čakry, tj. jaké množství energie může čakrou protéct. Výsledek se udává v procentech od 0 do 100. Je možnost měřit i její stav v čase, takže lze sledovat i vývoj. To znamená její otvírání, případně i zavírání, což může být v konkrétním případě důležitější ukazatel než momentální absolutní hodnota, protože si může daný člověk ověřit úspěšnost práce na svém vývoji. Vývoj lze sledovat u všech měřitelných veličin, o kterých budu mluvit.

Dalším parametrem je aktivita čakry, což je opět číslo v procentech od 0 do 100. Tento parametr vyjadřuje, jak je potenciál konkrétní čakry využíván. Například může mít člověk otevřenou srdeční čakru na 100 %, ale využívat ji pouze na 20 %. Logicky horní hranice aktivity čakry je daná otevřeností čakry. Tento ukazatel dává obraz o průměrném využívání čakry. V konkrétním okamžiku může tento parametr vystřelit až k horní hranici

Třetím parametrem, i když v tomto případě si nejsem jist, zda slovo parametr je nejvhodnější, je něco, co by se dalo nepřesně nazvat aurický obal čakry nebo mentální vrstva aury. Mentální vrstva aury je ta vrstva, ve které se zrcadlí aktuální vjemy. Tento parametr je zachycován jako barva čakry na fotografiích čaker u přístrojů, které jsou k tomuto účelu používány u nás, což nebývá Kirlianův fotografický přístroj a zřejmě v některých případech i výsledek metod pro zjišťování stavu čaker některých senzibilů. Určitý a poměrně značný nedostatek tohoto parametru je ten, že odráží momentální aktuální vjemy, což může být velmi ovlivněno momentální náladou člověka nebo například i momentálně přijatou potravou.

Zajímavé je, že černí mágové a jim podobné bytosti mají silné první tři čakry, zejména druhou a naopak velmi slabou čtvrtou a sedmou. Je to do značné míry pro ně charakteristické.

Další zajímavou charakteristikou člověka je jeho biopole. Vždy, když se dostáváme do biopole určitého člověka, jsme tímto biopolem ovlivňováni. U pozitivního člověka (možno si pod tím pojmem představit například člověka s otevřenou srdeční čakrou) jsme ovlivňováni pozitivně a u negativního negativně. Dosah biopole se vyjadřuje jednoduše v metrech, možná u mimořádných jedinců i ve větších jednotkách. Myslím, že i lidé, kteří nejsou nijak přesvědčeni o své senzibilitě, si hranice biopole druhých lidí mohou ověřovat, pokud se na to soustředí. Podvědomě to samozřejmě vnímáme všichni, ale jen jako pocity libosti či nelibosti, aniž si většinou uvědomujeme příčinu. Můžeme si pomyslet cosi o nesympatickém člověku, ale asi to nebudeme připisovat vlivu jeho negativního biopole. Mám jednu osobní zkušenost, kdy jsem vůlí musel překonat chuť utéct od stolu, kde seděla jedna žena s velmi negativním biopolem.

Tuto situaci je nutno odlišovat od situací, kdy se od nás snaží někdo získat energii, ať už vědomě či nevědomě. Velikost vitální energie je také zajímavým a měřitelným parametrem. Trochu problémem je stanovit název jednotek vitální energie i jejich vztah k nějakým "normálním" hodnotám. Napadl mě název základní jednotky jeden viten. Dle dosavadních výsledků se nejnižší ukazatel pohyboval kolem 3000 a nejvyšší cca 450 nebo 600 tisíc s tím, že ale už 40 tisíc je velmi dobrý stav. Těch 450 tisíc je zřejmě výjimečný stav. Tento ukazatel bude asi důležitý zejména u lidí nemocných nebo tzv. vyhořelých. Kromě toho bude velmi dobré přihlédnout k výsledkům tohoto parametru zejména při výchově dětí (ale zřejmě nejen), kdy je dítě vnímáno jako líné. Pokud je důvodem jeho "lenosti" nízký stav vitální energie, je nutné zvolit prostředky k posílení vitální energie a ne k překonávání lenosti.

Obzvláště nebezpečná je situace v případě, kdy rodič má dostatek vitální energie a dítě nikoliv a rodič, který o existenci vitální energie nic neví, používá donucovací prostředky k překonání domnělé lenosti. Mohou z toho vznikat i traumata s celoživotními dopady. To ostatně platí ve všech případech, kdy rodič je nadán určitou schopností a považuje to za samozřejmost a dítě je pak různými způsoby sankcionováno s různou mírou intenzity v podstatě za to, že schopnost jako jeho rodič nemá.

Relativně běžně je tato hodnota vitální energie negativně ovlivněna odsáváním energie někým blízkým a nejčastěji partnerem. I velikost odsávání se dá změřit. V jednom měřeném případě činila dokonce 75 %, takže jinak v podstatě vitální člověk měl hodnotu vitální energie výrazně pod celorepublikovým průměrem.

Inteligenční kvocient je zřejmě jediný z parametrů či charakteristik člověka, který současná oficiální věda uznává a má metody, jak ho měřit. V mém pojetí je však i tento parametr pojímán odlišně. Považuji za důležité zjišťovat hodnotu i intelektuálního kvocientu.

Jeden z mnoha pokusů o vymezení těchto dvou pojmů při zjednodušení používá „intelekt“ ve významu souhrnu znalostí a zkušeností získaných během života a schopnosti je aplikovat. Pojem „inteligence“ pak definuje jako schopnost reakce na novou situaci nebo schopnost řešit nové situace.

„Intelekt“ bych definoval jako souhrn znalostí a zkušeností a schopnost těchto znalostí využít zejména pomocí logického myšlení. Výše intelektu (IKQ – intelektuální kvocient) je tedy dána na jedné straně množstvím a kvalitou informací získaných během života a mírou schopnosti si je zapamatovat, či spíše ve vhodný okamžik vybavit. Na straně druhé pak je dána stupněm schopnosti logického myšlení ve smyslu aplikace vybavené informace na konkrétní případ.

Inteligenci definuji jako schopnost logického myšlení a intuice. Řekl bych, že je to přesnější, než běžně používaný názor, že inteligence je schopnost řešit nové situace. Výše inteligence (IQ – inteligenční kvocient) je dána stupněm schopnosti logického myšlení (LGQ – logický kvocient) a úrovní intuice (IUQ – intuiční kvocient).

V současné době se pro zjišťování výše inteligence – inteligenčního kvocientu (IQ) používají různé testy, které však mají společné slabiny. Za prvé, jsou většinou zaměřeny na určité druhy inteligence, zejména tak zvanou geometrickou. Za druhé, není u nich dostatečně odfiltrována znalost a zkušenost tj. intelektuální kvocient (po provedení mnoha obdobných testů dochází k zodpovězení jednotlivých otázek testu na základě zkušenosti) a za třetí, téměř vůbec nezjišťují úroveň intuice. Vzhledem k tomu jsou dosahované výsledky více či méně nepřesným obrazem skutečných schopností daného člověka. Z toho důvodu také velmi často takto zjištěné IQ neodpovídají výsledkům jednotlivých osob dosahovaných v praxi.

Pro přesnější posouzení osobnosti člověka by bylo vhodné zavést tři testy. Test na zjištění intelektuálního kvocientu (IKQ), test na zjištění logického kvocientu (LGQ) a test na zjištění intuičního kvocientu (IUQ). Výsledná výše IQ by se pak dala popsat zjednodušenou rovnicí IQ = LGQ + IUQ – IKQ.

Pro komplexní posouzení schopnosti člověka prosadit se v životě je však neméně důležitá tak zvaná emoční inteligence. Podle výzkumu provedeného některými badateli je pro prosazení se v životě a ve společnosti dokonce emoční inteligence důležitější než vysoké IQ. Emoční inteligence bývá definována jako schopnost zvládání vlastních emocí a vcítění se do emocí druhých bytostí. Pro všechny uvedené kvocienty je možno použít přibližně hodnoty jaké se používají pro IQ.

Zdravotní stav psychický i fyzický je samozřejmě vědou zkoumán, ale je zaměřen na jeho jednotlivé složky než na jeho komplexní hodnocení. Při senzibilním hodnocení se vyjadřuje v hodnotách od 0 do 100 %. Při dlouhodobém zkoumání a získání statisticky významných údajů je vhodné ho udávat v určité korelaci s věkem. Další informace o člověku (popřípadě spíše o jeho duši) jsou často v různých variantách používány v tzv. duchovní literatuře, ale téměř nikdy se nejedná o výsledky nějaké metody ke zjištění výsledků, pokud takovouto metodou nenazveme například channeling, kdy jsou určité hodnoty sděleny konkrétnímu člověku nějakou bytostí. Tato oblast je na počátku výzkumu, a proto následné informace jsou zatím poměrně stručné, mimo jiné i proto, že je nutno některé pojmy přesněji definovat.

Při jakémkoliv zkoumání senzibilní formou (s vysokou pravděpodobností nejen touto formou) je důležitá přesná formulace otázky, na kterou je očekávána odpověď. Uvedu příklad. Otázka na stáří duše, čímž se mnoho lidí zabývá a slyšíme často o někom, že se jedná o starou či mladou duši. Většinou se předpokládá, že je dána počtem inkarnací. Ale otázku je možno položit různě. Jedná se o inkarnace zde na Zemi, v galaxii, vesmíru nebo ve všech realitách? Jedná se o inkarnace pouze lidské či pouze humanoidní?

V této oblasti jsou možnosti zjišťování následujících parametrů:

stáří duše

jakou fázi v reinkarnačním cyklu se jedná

počet inkarnací na Zemi

počet inkarnací v humanoidní podobě

frekvence vibrací duše frekvence vibrací těla (ega)

disharmonie frekvence vibrací duše a těla

Z tohoto pohledu jsou zajímavé i hodnoty frekvence vibrací partnerů i ve vztahu k jejich vitální energii.

Další zajímavou informací, kterou by bylo možno získat senzibilně je, zda a jak dalece má konkrétní nemoc svůj karmický základ a jak dalece je nutné se při léčení věnovat karmickým příčinám.

Velice podstatnou informací, kterou lze získat senzibilně je ta, zda a případně kolik má konkrétní člověk tzv. přisedlíků či jiných parazitů, protože bez jejich odstranění není možno člověka vyléčit.

Dokonce jsem v poslední době dostal informaci, že přisedlíci či parazité mohou existovat i pouze v astrální realitě a někdy po uvolnění z fyzické reality se může přisedlík přesunout do reality astrální. Karmických příčin pro to, že má člověk přisedlíka může být více. Jednou z nich může být to, že duše byla v minulé inkarnaci rovněž přisedlíkem a tím působila utrpení. Další karmickou příčinou přisedlíka může být ta, že někdo se choval v minulém životě velice hrubě bez jakékoliv empatie k někomu závislému (například na alkoholu nebo drogách), jehož závislost mohla být rovněž způsobena tím, že měl přisedlíka. Zajímavou informací o člověku je rovněž jeho smysl pro humor. I ten se dá senzibilně měřit a rovněž v procentech. Smysl pro humor je schopnost tvůrčího vidění a zejména popisu skutečnosti, který pobaví. Smysl pro humor má dva aspekty – schopnost humor tvořit a schopnost humor chápat (schopnost podívat se na věci tvůrčím způsobem). Smysl pro humor je tvůrčí ve smyslu odlišného (někdy až zdánlivě absurdního) vidění světa a právě tato schopnost je velmi významná pro naši schopnost odpojení od matrixu.

Ve vesmíru ale i na Zemi je mnoho bytostí, které nemají smysl pro humor. Ony ho prostě zcela nechápou. Samozřejmě jsou i takoví lidé. Nadsázku či ironii tyto bytosti a lidé takto nevnímají.

Absence humoru může být docela dobrým poznávacím znamením, že se nejedná o původně lidskou duši.

Abychom se dostali i do rovin pro některé lidi zcela již nepřijatelných, tak testovat se dá i míra lidskosti konkrétní bytosti. Zjednodušeně řečeno jisté bytosti označované jako lidské mají ve svém genomu velké množství například reptiloidních genů nebo se jedná o reptiloidní duše či o kombinaci těchto dvou faktorů. Jako reptiloidní duši lze chápat duši, která v minulých inkarnacích byla reptiloidní bytostí. Většina uvedených charakteristik či parametrů by byla velkou pomůckou při stanovení charakteristiky konkrétního člověka, který se bude ucházet o určitou funkci, ale i místo. Dle mých inkarnačních vzpomínek byly k tomuto celoživotně vzdělávány ženy, které pak ve funkci kněžek či velekněžek takováto hodnocení prováděly a do značné míry tak rozhodovaly o tom, kdo určitou funkci bude vykonávat. Velmi by se mi líbilo, kdyby tato funkce byla obnovena.

Velkou výhodou této metody je to, že proti ní není v podstatě obrany. Nelze nic předstírat, zalhávat, podvádět. Nelze samozřejmě pochybovat, že politici s vydatnou nezištnou pomocí vědců a spolku Sysifos budou hovořit o pavědě a bláznech, ale časy se mění. Kromě toho už dnes lze pozorovat mnoho lidí, kteří jsou schopni určitá fakta z této oblasti přijmout. Myslím, že by nebyl velký problém stanovit jednotnou metodiku pro takovéto postupy. Vůbec bych nevyloučil, že tyto metody jsou známé již dávno určitým skupinám lidí. Pokud uvádím dávno, tak je potřeba si uvědomit, že k této metodě zjišťování charakteristiky člověka v podstatě nejsou potřeba vůbec žádné technologické prostředky. V současné době je možné očekávat, že takovéto postupy jsou používány při rozhodování, kterého člověka ustanovit či nechat zvolit do některé funkce. Přitom jsou vlastně od samého počátku přesně známy prostředky, kterými takového člověka ovlivnit, aby činil rozhodnutí, která jsou v souladu s představami těch, kteří skutečně rozhodují. Jednou z rolí bude i znalost jeho ochranného energetického obalu a jeho obrany proti možným magickým ovlivňováním. V takových vhodných případech na daného konkrétního člověka ani nemusí mít žádné inkriminující materiály. Kdo má zájem o bližší informace - www.homosignum.cz

Zápisky M. Z.

23.12.2016

Můj vzor Paul Brunton pracoval obdobně jako já, tedy přesněji já pracuji obdobně jako on. Jednotlivé informace a nápady si zapisoval na papírky, které pak k sobě přiřazoval. Po jeho smrti pak jeho žáci zápisky tematicky seřadili a vydali jako Zápisky Paula Bruntona.

Postupuji obdobně s tím rozdílem, že vše ukládám do počítače. Pokud lze myšlenku rozpracovat na celé téma, tak z toho vzniká článek nebo pořad na Svobodném vysílači. Je však více myšlenek nebo informací, které nelze rozpracovat na celý kompletní text a ty se pak nedostanou na veřejnost. Abych to nějak napravil, tak občas jeden text budu věnovat těmto myšlenkám, které mohou být díky tomu nesourodé. Důvody jsou dva. Za prvé si myslím, že je vhodné některé myšlenky a informace předat nyní, kdy se mi zdají aktuální a ne až po mé smrti, kdy už nemusí být aktuální a za druhé se mi nezdá pravděpodobné, že by se po mé smrti někdo mým zápiskům věnoval.

Rozpor mezi úslovími "Neznalost zákona neomlouvá" a "Nevědomost hříchu nečiní".

Nevědomost sice hříchu nečiní, ale před utrpením vlastním či cizím a z toho plynoucích karmických následků neochrání, protože neznalost zákona neomlouvá. Utrpení není následek karmických příčin, ale utrpení je následek nepochopení karmických příčin současného osudu. Utrpení není pouze následkem toho, že jsem se v minulém životě nesprávně choval, ale zejména následkem toho, že jsem nepochopil, že jsem se nesprávně choval. Záleží na každém z nás, zda jednání druhých nám způsobuje utrpení. Pokud netrpíme, nemáme, co odpouštět. Takže ne vždy musí být odpouštění projevem vyšší duchovní úrovně. Projevem vyšší duchovní úrovně je stav, kdy nevzniká pocit, že je třeba něco odpouštět.

Odpouštění - z pohledu vyšší úrovně poznání není komu odpouštět.

Když mně proprší dovolená tak také nemám pocit, že bych měl někomu (svatému Petru, nebo meteorologům) odpustit pro mě nepříjemné počasí. Pomíjím ty, co si viníka čehokoliv najdou vždy. Abychom plně pochopili utrpení, je nutné obsáhnout oba jeho póly, tj. včetně té nepředstavitelné a tabuizované oblasti jakou je slast z utrpení druhých.

Až pojmenování choroby dělá z člověka pacienta.

Léčba pomocí pochopení minulých životů. Poznání a pochopení je velmi důležité, ale teprve až změna chování (v nejširším slova smyslu) je schopna přinést plné uzdravení nebo přijetí nemoci či jiných problémů. Zbavit se strachu z toho, že něco ztratíme, můžeme jen věděním, že ve skutečnosti nemáme nic, co bychom ztratit mohli.

Pouze ego je vlastníkem (přesněji má pocit, že něco vlastní), a proto pouze ego může něco ztratit. Pouze pokud se neztotožňujeme s egem, může se dostavit ono vědění.

Jedině lidé, kteří si myslí, že mohou změnit svět, ho změnit mohou.

Rozdíl mezi leností a nedostatkem energie je podle mého názoru celkem jednoznačný, ale není ho v běžném životě již tak jednoduché rozlišit. Lenost je stav mysli a nedostatek energie je stav těla. Rozeznatelné to snad je tak, že líný přestane být líný, když dělá to, co ho opravdu baví, zatímco člověk s nedostatkem energie má obtíže i s vykonáváním činností, které jej baví.

Čas se zrychluje – tvůrce času a prostoru je vědomí, a tak zrychlování času je způsobeno zrychlováním kmitočtu našeho vědomí, zvyšováním frekvence vibrací. Řečeno jinou formou – zvyšování frekvence aktivit našich vědomí způsobuje zrychlování času.

Mimosmyslové získávání informací. Znalost informací hříchu nečiní. Hříchem je teprve zneužití informací, i když neúmyslné. Je potřeba mít dostatečnou morální sílu, aby nedošlo k zneužití informací.

V případě hnědého (rudého) trpaslíka není tak významná jeho gravitační síla, ale jeho aura, to znamená jeho působení jako bytosti. To má velký vliv na změnu kvality času (specifického vzoru a frekvence vibrací) v současné době v prostoru Sluneční soustavy a Země. Je to podobné astrologickým vlivům jednotlivých kosmických těles a největší roli hraje Slunce, protože vzhledem nejen ke své velikosti má zdaleka největší auru s nejsilnějším působením na celou Sluneční soustavu.

Ve vesmíru výrazně převažují hvězdné soustavy sestávající ze dvou hvězd, a tak se dá předpokládat, že i v naší sluneční soustavě existují dvě hvězdy Druhou nejmocnější auru v naší sluneční soustavě, má druhá hvězda, což je dle předpokladů hnědý trpaslík. V případě, kdy je hnědý trpaslík na své excentrické dráze kolem společného těžiště se Sluncem daleko, je i působení jeho aury na Zemi slabší. V okamžiku, kdy se výrazně přiblíží, tak vliv jeho aury zesiluje. Otázkou zůstává jeho doba oběhu, i když tato informace je spíše utajená, než neznámá.

Vliv aury kosmických těles si lze představit podobně jako vliv aury u lidí. Pokud například jsme v místnosti s jednou či více bytostmi (nemusí se jednat pouze o lidi), tak i lidé nesenzibilní cítí vliv aury bytostí v místnosti, i když si to často neuvědomují. Celkové působení aur má vliv na naši auru a tím i zjednodušeně řečeno na naše psychické rozpoložení. Záleží na kvalitě a síle aury. Při změně bytostí v místnosti či při změně jejich energetického působení se změní i vliv aur na nás.

Obdobné je to i s kosmickými tělesy, které také nemají auru naprosto konstantní, ale mají ji rovněž proměnnou. Rozdíl oproti lidským bytostem je zejména v rychlosti těchto změn, které se u lidí mohou pohybovat v kategorii hodin.

Astrologie může obtížně postihnout změny aur důležitých kosmických těles či vliv hnědého trpaslíka, a tak je možné, že v průběhu delších časových úseků jako jsou století či tisíciletí, se astrologická pojetí vlivů na základě zkušeností astrologů mění. Proto také konstelace kosmických těles, která je dnes úplně stejná jako před mnoha tisíci lety, nemusí znamenat, že kvalita času je také stejná. Vzhledem k fraktálnímu uspořádání časoprostoru dochází k jevu, že kvalita času pro určité místo se v průběhu doby opakuje, s tím rozdílem, že konstelace kosmických těles není úplně stejná.

Na Zemi přicházejí energie, které svým způsobem čistí karmu, což je zjednodušující vyjádření a pokusím se to zpřesnit. Tyto energie určitým způsobem vymazávají z paměti negativní emoční náboje, které máme spojené s některými životními událostmi. Nevymazávají vzpomínky, ale pouze negativní emoce s nimi spojené. Toto působení je obdobné jako při některých druzích regresních terapií, kdy se prochází určitou životní stresovou událostí jako například smrt blízkého tolikrát, až negativní emoce s událostí spojené téměř zmizí. Dokonce vím i o situaci, kdy se dotyčná po pětinásobném opakování nepříjemné události ze svého života začala smát.

Vlny energií hnědého trpaslíka a Slunce se střídají a působí tak na každého jinak, protože někomu vyhovují více energie je jinové a někomu více energie jangové v závislosti na tom, které energie potřebuje pro svůj momentální vývoj.

Smysl je forma vnímání reality, proto pokud se v rozšířeném pojetí mluví o mimosmyslovém vnímání, tak to má význam pouze pokud smyslové vnímání omezujeme na nám známých pět smyslů.

Existují paralelní minulosti i budoucnosti a cestovatel do minulosti i budoucnosti mentální formou i prostřednictvím technologie se dostane do té minulosti či budoucnosti, která rezonuje s vibracemi jeho vědomí, s jeho poznáním a jeho vírou. Proto se někdo může dostat do minulosti, kde Ježíš existoval a byl ukřižován a někdo do minulosti, kde Ježíš existoval a nebyl ukřižován a někdo do minulosti, kdy Ježíš neexistoval.

Někteří dálkoví pozorovatelé při překročení určité časové hranice při progresu (cestování do budoucnosti) neviděli nic, protože Země v té jejich budoucnosti vzhledem k frekvenci jejich vibrací a negativní vizi budoucnosti již neexistovala. Tak zvaná sebeláska v negativním slova smyslu (narcismus) ve skutečnosti není láska, ale je to závislost. Nejedná se o lásku k sobě ve smyslu: "Miluj bližního svého jako sebe sama!", ale jedná se o závislost na sobě, na své roli, na svém egu.

Tak, jako je jistým zákonem Teoversa neomezovat svobodnou vůli druhých bytostí, tak je tak rovněž jistým přikázáním pro nás nenechat omezovat svoji vlastní svobodnou vůli nikým jiným. Karmické následky se dostavují nejen při "nesprávném" jednání vůči jiným bytostem, ale i při "nesprávném" jednání vůči sobě. Na „televizní“ obrazovku své mysli si nalaďte dva programy tak, jako to například umožňují některé lepší televizní přijímače funkcí PaP (obraz a obraz). Jeden program je pocit absolutní lásky a druhý program je běžný život. A nyní v sobě vypěstujte schopnost vnímat tyto programy současně či dle potřeby některý kanál zeslabit či vypnout, zesílit či zapnout.

Cvičit schopnost pociťovat vděčnost a tím i štěstí lze na drobných příjemnostech. Čtená informace neobsahuje tolik negativní (samozřejmě případně i pozitivní) energie jako mluvené slovo a nemá tudíž takový vliv. Nejsilnější je kombinace slova a obrazu, proto nejsilnější vliv má televize nebo film.

Mnohé karmické následky vznikají v důsledku omezování svobodné vůle jiné bytosti, i když dost často je toto omezování vedeno dobrými úmysly. Karmické následky pak jsou samozřejmě lehčí než při omezování svobodné vůle jiné bytosti za účelem vlastního prospěchu.

Setkáváme se s hesly, která nám někdo podstrkuje a je otázka, za jakým účelem, jako například: "Skončí dualita, vstoupíme do jednoty. Budeme fungovat pod pravou hemisférou na rozdíl od současnosti, kdy fungujeme pod levou hemisférou."

Když se nad tím hlouběji zamyslíme, tak zjistíme, že jsou to víceméně prázdná hesla.

Vstoupíme do jednoty a nebude již dualita. To znamená, že tam nebudou již muži a ženy? Nebudeme mít v sobě jin a jang? Nebudou energie jin a jang? Bude tam jen světlo a nebude tam tma, nebo tam bude jen tma a ne světlo?

To samé je s pravou hemisférou. To znamená, že přestaneme používat levou ruku, nebo nebude nám již fungovat logika, ale jen intuice? Pokud tyto výroky nejsou upřesněny a vysvětleny, jedná se pouze o prázdná hesla.

Budeme více používat intuici, ale to neznamená, že přestaneme používat rozum a logiku.

Jestliže jedu v noci temným lesem, je dobré intuici využívat pro odhad, zda přijde zatáčka doleva nebo doprava, ale jestliže chci sečíst tři plus tři, tak použiju rozum a levou hemisféru a ne intuici. Intuice by mně klidně řekla, že tři plus tři je 6,5 nebo 5,5. Takhle pracuje většinou intuice. To znamená, že budeme i nadále používat levou i pravou hemisféru. Pravá hemisféra bude využívána více a dojde k lepšímu propojení a harmonii mezi levou a pravou hemisférou. Přemýšlejte o všem. Není důvod přejímat cokoliv od kohokoliv bez analýzy, v podstatě žádnou teorii, hypotézu nebo názor. Pochybujte o všem. I o mých názorech. Je klidně možné, že na základě připomínek upravím nebo zpřesním své názory. Ostatně již se mi to stalo v životě mnohokrát.

Intuici je vhodné použít při posuzování dvou vzájemně protichůdných teorií, když nám chybí dostatek logických argumentů a faktů pro vyhodnocení, která se více blíží skutečnosti.

Také je nutno si uvědomit, že často používáme intuici, aniž bychom si uvědomili, že jsme se rozhodli nebo přijali určitý názor na základě intuice.

Nejedná se o posuzování názorů týkajících se jen filozofie, ale i politiky a konspiračních teorií. Některé věci si prostě nemáme jak ověřit a pak s něčím rezonujeme a s něčím ne, a to je ta intuice. Existuje i varianta, že informace, které intuičně získáme, si pak logicky a rozumově zdůvodníme, takže jsme přesvědčení, že se jedná o poznání na základě logiky.

Některé věci se dají vyjádřit velmi jednoduše. Co to je být šťastný? Je to rozdíl mezi tím mít a být. Mít štěstí anebo být šťastný. Rozdíl je snadno pochopitelný. Objektivní pravda - pokusím se upřesnit toto téma.

Je potřeba si uvědomit, že naše mysl pracuje s obrazem skutečnosti a ne se skutečností.

Pravda je shoda konkrétním subjektem vytvořeného obrazu skutečnosti (popisu skutečnosti) se skutečností. Neexistuje objektivní možnost posouzení shody obrazu (vytvořeného subjektivní myslí) se skutečností. Vždy se bude jednat pouze o subjekt, který bude hodnotit shodu a tento subjekt opět bude cizí pravdu (shodu cizího obrazu se skutečností) hodnotit podle své pravdy, tedy podle toho, jaký si on vytvořil obraz skutečnosti. Je možné, že někdo o něčem může prohlásit, že se jedná o boží pravdu, ale uznání něčeho za boží pravdu je opět subjektivní výrok.

Z tohoto pohledu a úrovně poznání se dá konstatovat, že shoda popisu skutečnosti se skutečností může existovat objektivně (tj. nezávisle na jakémkoliv subjektu), ale není objektivně poznatelná, protože vždy se bude jednat pouze o výrok či poznání konkrétního subjektu či subjektů, zda tato shoda určitého popisu existuje. Otázkou pak je, zda vůbec má smysl o čemkoliv prohlásit, že se jedná o objektivní pravdu.

Z jiného úhlu pohledu či úrovně poznání však lze i tuto úvahu relativizovat. I současná věda už dospěla k závěru, že pozorovatel ovlivňuje předmět pozorování, takže dva různí pozorovatelé pozorující tentýž předmět pozorování (v nejširším slova smyslu, tj. i jakýkoliv jev) mohou získat při svém pozorování odlišné výsledky, protože předmět pozorování ovlivnili odlišným způsobem. Pozorování jakožto vnímání okolní reality je ve své podstatě rezonancí subjektu pozorování s objektem pozorování a vzhledem ke specifickému vzoru vibrací každého pozorovatele tak dochází i k odlišnému ovlivnění předmětu pozorování. Z tohoto pohledu pak je svým způsobem nemožné, aby dva subjekty pozorovaly tentýž předmět.

V souvislosti s termínem objektivní pravda je možné hovořit i o pojmu objektivní realita s obdobnými výhradami. Vše (celý svět, Teoversum) je tvořeno jen myšlením mnoha subjektů jako fragmentovaných částí Boha jako jednoho ohromného vědomí. Paradoxně na lidi, kteří jsou otevření nikdo zdaleka tak často neútočí jako na lidi uzavřené do sebe a skrývající před světem své chyby. Otevřenost dodává v očích ostatních sílu v důsledku jejich sebedůvěry.

Informace předávané vyššími duchovními bytostmi či mimozemšťany nemusí odpovídat duchovní úrovni těchto bytostí, protože úroveň předávaných informací je přizpůsobovaná úrovni bytostí informace přijímajících, takže nelze vždy z předávaných informací usuzovat na duchovní úroveň (úroveň poznání) těch, kteří informace předávají.

Informační kampaň kolem roku 2012 také mohla být součástí desinformační kampaně. Nedá se vyloučit, že ti, kteří nemají zájem na transformaci, měli informace, že rozhodující nejsou roky kolem roku 2012, ale roky kolem roku 2017. Vytvořením mýtu kolem roku 2012 a následným zklamáním mnoha lidí, pak celkem logicky mělo za předvídaný a chtěný následek nedůvěru a nevíru v rok 2017.

Následující úvaha je určitou ukázkou, jak se poznání odkrývá postupně, alespoň v mém případě. V knize Elegantní bůh jsem při snaze o popis boha použil to, co autorovi knihy "Hovory s bohem" Neal Donald Walschovi sdělil údajně sám bůh: „Já jsem všechno to, co je i není“. V té době jsem význam tohoto sdělení chápal poněkud neurčitě, zejména tak, že Bůh nemůže být ničím omezen. Relativně nedávno při snaze pochopit a vysvětlit princip nekonečnosti jsem si uvědomil určitou souvislost mezi principem nekonečnosti a touto definicí boha. Bůh je vše to co existuje, je "součástí" Teoversa, ale je zároveň i vším co není, a to ve formě potencionálních možností. Vše (stvořený svět) je jen myšlenka boha - jednoho ohromného vědomí a není žádná překážka, aby toto vědomí nepomyslelo na něco, co ještě není jeho součástí. Jedná se jako vždy o model z jedné úrovně poznání a z jednoho úhlu pohledu. Přijmutí této hypotézy nám pomůže nezbláznit se při pochopení principu nekonečna, jak prý už se to několika lidem stalo.

Konflikty na úrovni jemně hmotných světů, léčení energií, meditace

2.1.2017

Poslední meditace na ochranu republiky i posílení egregoru slovanství mimo vlastního účelu pomáhají každému účastníkovi rovněž zprůtočňovat a pročišťovat čakry 4. srdeční, 6. třetí oko a 7. temenní. Proto doporučuji samostatně v meditaci ještě pracovat s pátou čakrou. Odblokování této čakry je důležité pro zvládání komunikace v nejširším slova smyslu, což má pro každého více významů, ale zejména pokud se snažíme pomáhat při transformaci společnosti, tak nám to zlepšuje možnost na jedné straně příjmu informací a na druhé straně jejich předávání druhým lidem.

Občas se mi stává, že se někdo se shora ozve a nějak se představí a něco sdělí. Tak se mi nedávno rovněž ozvala bytost, která se představila jako Komenský a připomněla mi, že škola by měla být hrou. Často se mluví o práci na sobě a práci pro druhé. Možná slovo práce není nejvhodnější, protože mnoha lidem se bohužel při slově práce vybaví něco nepříjemného. Proto je možná lepší nazývat tuto aktivitu školou a práci na sobě a pro druhé je lépe chápat jako školu, kdy jsme učitelé i žáci a pro učitele i žáky je vhodné, když ji pojmou jako hru. Proto doporučuji, nepracujte, ale hrajte si. Příklady jsem tady už uváděl mnohokrát.

Již jsem o tom několikrát psal. Mnoho lidí má jasný pocit, že tu mají nějaký úkol, ale netuší nebo si nejsou jisti jaký. Existuje jeden obecný úkol pro všechny - spolupůsobit při transformaci společnosti, zejména šířením poznání.

V poslední době dostávám více informací, které považuji za důležité předat relativně brzy, ale tyto informace nejsou často tak rozsáhlé, aby vydaly na jeden monotematický článek, a tak název nemusí vyjadřovat plně obsah celého pořadu.

Kromě víceúrovnosti poznání a mentalismu, tj. základní informace, že vše je jen vědomí, považuji princip fraktálního uspořádání časoprostoru a Teoversa za základní myšlenky mého pojetí Universa. Fraktální uspořádání a s tím spojené kvality času je vhodné promítnout i do našeho života. Pokud si na časovou osu našeho života naneseme významnější činy a události, které jsme vykonali či jimi prošli, pravděpodobně zjistíme určité zákonitosti a cykly a možná dokonce pochopíme, proč se nám v určitých úsecích našeho života opakovaně něco dělo. Rovněž je možné takto vytvořený diagram promítnout i do budoucnosti. Druhým případem, kdy fraktální uspořádání časoprostoru hraje významnou roli, jsou časové cykly a s tím související charakteristika či kvalita času při ukončování jednotlivých cyklů a zahajován cyklů nových, což má významný vliv zejména v případě, kdy dochází ukončování a zahajování více nových cyklů, k čemuž dochází právě v této době.

Kvalita času v dnešní době je charakteristická právě svou tendencí k výrazné změně v uspořádání společnosti i změně kolektivního i individuální vědomí lidí.

Z tohoto důvodu je tu velký zájem o naši planetu, který se projevuje snahou mnoha duší se zde v této době inkarnovat. Zároveň je tu velký zájem mimozemských civilizací účastnit se tohoto procesu, ať už jako účastníci, kteří se snaží uplatnit zde své zájmy, které jsou tu více tu méně v souladu či v rozporu se zájmy lidstva, nebo kteří se zde účastní pouze jako pozorovatelé.

Můžeme je zjednodušeně rozdělit na tři skupiny. První skupina má zájem jednoznačně na ovládnutí planety v rozporu se zájmy lidstva. Druhá skupina chce tomuto ovládnutí zabránit a ponechat lidstvu svobodnou vůli rozhodnout o svém osudu. Třetí skupina má zájem rovněž ovládnout planetu, ale ne zcela v rozporu se zájmy lidstva, což znamená, že by byly brány ohledy na zájmy lidstva. Kromě toho jsou zde v této době i bytosti, které jsou pro nás v podstatě při běžném vědomí nevnímatelné vzhledem k jejich vyšším vibracím. Můžeme předpokládat, že se jedná o jemně hmotné bytosti, popřípadě bytosti, které již zcela opustily hmotnou formu. Některé tyto bytosti jsou zde rovněž jako pozorovatelé. Jiné zde jsou nápomocné zájmům lidstva, ale některé rovněž podporují mimozemské civilizace s jejich zájmy. Některé můžeme vnímat jako egregory ideologie těchto mimozemských civilizací. Zvláštní skupinu tvoří bytosti či možná spíše jedna bytost, která tu hájí zájmy bytosti planety Země, kterou nazýváme Gaia, protože ta nepochybně dlouhodobě trpí negativní činností lidstva. Je ovšem otázkou, do jaké míry je tato poškozující činnost ovlivněna tzv. negativními mimozemšťany, kteří se spolu s globálními elitami podíleli na ovládání planety Země. Útok byl zaměřen na českou kotlinu či celé Československo z toho důvodu, že jejich obyvatelé jsou největší skeptici (samozřejmě ne ve stylu spolku Sisyfos), kteří jsou nejméně ovlivnitelní a jen tak snadno "nezbaští" snahu nějakých mimozemšťanů přesvědčit nás, že jsou naši stvořitelé, naši bohové, kteří opět přišli převzít nad námi vedení, protože my toho sami nejsme schopni. Přitom by se jednalo o prosazení jejich zájmů a pravděpodobně i převzetí vlády nad lidstvem v nějaké formě a nedá se vyloučit, že i ve formě přijatelné pro mnoho lidí. "Naštěstí" pro lidstvo, jsou zde i mimozemšťané a nadpozemšťané, kteří lidstvo ochraňují, a proto se jim to již nemůže podařit. Mám pocit, že si to lidé stále ještě v plné míře neuvědomují, možná z nedostatku relevantních informací o přítomnosti těchto ochraňujících entit, které nás mimo jiné chrání i před nehmotnými bytostmi, které útočí na lidi, kteří se snaží probouzet ostatní. Lidstvo si musí samo svou svobodnu vůlí určit svojí budoucnost. Některé aktivity lze i v současnosti vnímat jako soupeření egregorů. Rituální oběti egregorům mají své významné místo v dějinách mnoha národů a náboženství. V některých případech se jednalo o plně vědomé (dokonce pro celou společnost) a často krvavé rituální oběti včetně obětí lidských, v některých případech se jednalo o rituální oběti překryté jinou legendou, jako bylo například upalování čarodějnic. Myslím, že například i skalpování bylo určitou formou rituální oběti. Různé drastické formy trestů dle islámu jsou rovněž rituální oběti egregoru islámu. Utrpení obzvláště spojené se smrtí je mocným výronem energie.

I v dnešní naší společnosti se dějí rituální oběti, i když se to děje velmi decentní formou. Jedním takovým příkladem je udílení bludných balvanů spolkem Sisyfos, což je rituální oběť egregoru materialismu, což byl a stále ještě do určité míry je docela silný egregor. Stále probíhají "souboje" různých egregorů jako je egregor katolictví a dalších forem křesťanství, egregor islámu, judaismu a dalších náboženství a rovněž tak egregor materialismu či mentalismu a egregor slovanství.

Egregor slovanství se částečně překrývá s egregorem mentalismu. Egregor slovanství vzhledem k tomu, že se vyvíjel velmi dlouhou dobu, byl v posledních dobách hodně potlačen až téměř k neviditelnosti, takže nehrál takovou roli, aby bylo považováno za nutné jej deformovat. Proto se zachoval v relativně čisté podobě na rozdíl od egregorů velké většiny náboženství. Egregor slovanství však nelze redukovat jen na jakousi náboženskou ideologii. Na udržení jeho čistoty je však nutno stále pracovat, abychom jej udrželi v kvalitě harmonie a lásky, což však neznamená, že bychom se neměli umět bránit. Proto v té minulé meditaci byly zdůrazněny jangové energie, abychom egregor slovanství udrželi v tomto prostoru v čisté podobě. Rozhodně však nelze používat jakékoliv negativní emoce jako je nenávist k jiným skupinám lidí s jejich odlišným náboženstvím či životním postojem. Nenávist není nikdy řešením. To však neznamená, že bychom neměli obhajovat vlastní ideje a posilovat egregor slovanství, egregor harmonie a lásky. Různé reakce budou na kosmické energie v různých částech Země dle připravenosti a vibračního prostředí a stupeň chaosu tomu bude odpovídat. Právě Česko a Slovensko a zejména česká část vzhledem k předchozí odolnosti vůči manipulacím a desinformacím budou chaosem nejméně ohroženy. Mnoho alternativních webů, které jsou překvapivě hodně sledovány, přináší lidem alternativní informace a lidé jsou ochotni je přijímat. Je zde také inkarnováno mnoho starších duší, které zažily Atlantidu a některé i Hyperboreu. Tyto lidské bytosti ve svém podvědomí informace z předchozích inkarnací mají a potřebují ten správný impulz, aby se probudily. Po té jim nebude dělat problém alternativní informace přijímat a dokonce je i šířit dále. Je skutečně pozoruhodné kolik lidí se dostane tak zvanou náhodou k prvním alternativním informacím a téměř okamžitě začne bez problémů vstřebávat velký objem informací dalších.

Corey Goode s Wilcockem řešili, jaká nastane situace po odhalení, popřípadě, jaká situace nastane po tom, co nazývají událostí, kdy má dojít k jakémusi záblesku ze Slunce a pronikavému zvýšení energií. Hovořili o možnosti blackoutu, který by zcela ochromil lidskou společnost ve všem závislou na elektřině a elektronice.

Dle mého názoru a mých informací však tento sluneční záblesk nebude mít elektromagnetickou povahu, ale bude se jednat o energie jiného druhu. Možná by se to dalo nazvat jemně hmotné energie, které zasáhnou především jemně hmotná těla a vědomí lidí. Tyto energie by neměly vyřadit z provozu současné technologie, i když vyloučit se nedá nic. K vyřazení technologií z provozu prostřednictvím těchto jemně hmotných energií by mohlo dojít v důsledku kolapsu některých lidí, kteří tyto technologie obsluhují. Tato informace ale nevylučuje, že by mohlo dojít i k silnému elektromagnetickému impulsu někdy v relativně blízké budoucnosti. V souvislosti s pořady Coreye na Gaia TV mám informace, že situace je optimističtější než uvádí. On tyto optimističtější informace buď nemá, nebo jak uvádí, je nesděluje z toho důvodu, aby se nedostaly k druhé straně, kterou by mohly ovlivnit v jejich aktivitách. I když je v mém případě nebezpečí prozrazení nepochybně výrazně menší, tak i mně bylo doporučeno, abych je zatím veřejně nepublikoval. Základní princip fraktálního uspořádání lze aplikoval na systém čaker, kdy se dá předpokládat, že vzhledem k fraktálnímu uspořádání Teoversa mají čakerní systém i buňky, ale také i planety. Tato myšlenka byla využita i při meditaci.

Tohoto systému se dá úspěšně využít při práci na sobě a léčení vlastních zdravotních potíží. Posílání energie do míst či orgánů těla, které jsou nějak zdravotně postiženy, je vždy prospěšné, protože téměř vždy v těchto místech je nedostatek energie. Nedá se však zcela vyloučit, že některé nepříjemné pocity mohou být způsobeny i určitým přebytkem energie, kdy je potřeba aplikovat postup opačný. Sám mívám někdy pocit přebytku energie v nohou a pomáhá mi na to studená sprcha, která energii odvede. Jak už jsem mnohokrát zdůrazňoval, při zdravotních potížích dlouhodobějšího charakteru je téměř vždy nutné zjišťovat i nefyzickou příčinu potíží.

V této souvislosti připomínám známé rčení do třetice všeho dobrého i zlého. Zejména u toho zlého je důležité se zabývat příčinou či důvodem toho, co se nám děje. Co se nám naše overego snaží naznačit, kterým směrem nám naše duše naznačuje, že bychom se měli ubírat, anebo dokonce, zdali se nejedná o cílené útoky z nemateriálních sfér či nemateriálními prostředky.

Léčení pomocí energie, tj. posílání energie do míst, které jsou nějak zdravotně postiženy, je vždy vhodné, protože se mimo jiné jedná o úbytek energie v postiženém místě. Proto doplnění energie pomůže vždy, i když se nemusí jednat o plné vyléčení. Rovněž je to přínosné pro urychlení léčení. To ovšem neznamená, že bychom se neměli léčit jinak. Například u zubního kazu není příliš pravděpodobné, že ho vyléčíme posíláním energie, protože s vysokou pravděpodobností naše schopnosti nejsou toho druhu, abychom kaz vyléčili.

Gen radosti z vítězství, očista sebe a společnosti

2.1.2017

Žádná církev, žádné náboženství nám nemůže dát víc, než v nás je. Žádná ideologie nám nemůže dát to, co v nás není. Pokud v nás není nenávist, tak ani sebenenávistnější ideologie v nás nenávist neprobudí. Samozřejmě totéž platí i o lásce i o víře. Když v nás láska není, když máme zablokovanou srdeční čakru, tak nám ji žádná ideologie ani nauka sama o sobě neotevře.

Nikdo a nic nám nemůže dát to, co v nás není, ani žádný -ista ze všech stran pomyslné barikády. To je potřeba si stále uvědomovat. Pokud v nás je láska a není nenávist, nikdy se z nás nemůže stát něco takového jako je například fašista, terorista, extrémista či jiný -ista. Pokud má člověk čisté srdce, nemohou se dostavit nečisté myšlenky. A pokud se přece jen dostaví, budou velmi rychle odplaveny jinými.

Lidé mají tendenci se nechat spoutat různými ideologiemi, náboženskými a světskými vůdci nebo guruy, protože se bojí vlastního nitra, sami sebe a vlastní odpovědnosti. Nemají odvahu vidět se takové, jakými skutečně jsou. Chceme-li mít sílu něco vykonat, musíme napřed poznat sebe sama.

Byl jsem požádán, zda bych na sobě neprověřil účinky možného energetického impulsu, který by měl zasáhnout planetu. Tedy přesněji spíše mi to bylo oznámeno. Není to proces, který by se dal vnímat jako jednoznačně příjemný. Znovu jsem prověřil své temné stránky a nechal je proniknout do vědomé mysli. Nezničil jsem je, protože to nejde. Jen jsem se znovu ujistil, jaké jsou a v jakém jsou stavu a jak mám reagovat, když se objeví. Energetický záblesk (jak je to někdy označováno) neznamená automatické očištění našich karmických vazeb, ale jejich uvědomění si a pochopení příčin našich jednání v tomto životě. Tento proces při dostatečné sebekritičnosti bude pro mnoho lidí bolestný.

Budou zde tak zvaně násilné revoluce, ale budou se odehrávat v našich nitrech a budou opravdu násilné. Výjimkou budou ti, kteří si tímto procesem sami již vědomě prošli. Vyšší duše zde inkarnované tuto revoluci v nás již podvědomě očekávali a provedli ji v sobě s touhou po poznání. I vyšší duše zde inkarnované mají své karmické vazby a geny svého rodu.

Jen taková bytost, která si prošla tímto procesem a uvědoměním si všeho, co k ní patří, může pomáhat ostatním s tím, jak násilnou revoluci v nás překonat. Tato revoluce nebude sametová. Samozřejmě lze přepokládat, že se tato revoluce v nás nutně projeví i v celé společnosti. Po záblesku se v naší realitě nezmění nic, jen se změní náš způsob vnímání reality. Změní se především způsob vnímání sebe sama v této realitě. Uvidíme skutečnost takovou, jaká opravdu je a zejména uvidíme sebe sama takovými, jakými skutečně jsme. Uvědomíme si, kdo skutečně jsme a jaký tu máme úkol a co jsme tu doposud činili.

Mnozí si mysleli, že do nás udeří "blesk" a stanou se z nás andělé a byli jsme v tom podporováni některými zejména channelingovými zdroji. Ti, kteří o tom byli přesvědčeni, zažijí největší šok.

Neexistuje žádná sebedokonalejší ochrana, sebedokonalejší vajíčko, sebedokonalejší ochranné energetické pole, které by nás ochránilo před námi samými.

V žádném případě není podstatou, abychom se odsoudili, ale abychom se pochopili. Proč jsme se chovali, tak jak jsme se chovali a proč stále ještě máme určitá nutkání se tak chovat, ačkoliv je to v rozporu s našimi ušlechtilými myšlenkami. Musíme pochopit, jak je to stále ještě hluboko v nás a co máme ještě zpracovat. Povinnost vnitřního čištění je povinnost především k našim dětem a vnoučatům, i když ji máme vůči všem bytostem, které nás obklopují. Nemá smysl, abychom dětem říkali, co mají dělat a jaké mají být, když necítí, že takovými jsme i my a když nejsou ve svém nitru přesvědčeny o čistotě našich úmyslů.

Nemůžeme být dokonalí, protože kdybychom byli relativně dokonalí, tak tu až na naprosté výjimky nejsme, ale měli bychom si být plně vědomi své nedokonalosti a v čem spočívá. Kromě toho nikdy nic v Teoversu není absolutně dokonalé. Absolutně dokonalé je jedině absolutno.

Někteří lidé, kteří se v dobré víře snaží pomáhat, svým vlastním znečištěním ostatním tuto práci spíše ztěžují. Proto je na prvním místě poznat sám sebe. Bohužel jsou i takoví, kteří to dělají víceméně úmyslně, a tím nemyslím jen globální elity či negativní astrální entity.

Někdy je opravdu těžké přijmout se takoví, jací opravdu jsme, ale není jiná cesta. Jen když se uvidíme a přijmeme takoví, jací opravdu jsme, můžeme se změnit. Je těžké se očišťovat od něčeho, co jako nečistotu necítíme. Pro mnohé duše bude energetický impuls znamenat těžkou introspekci v hlubinách své duše. Radost z vítězství je rovněž jedna z velmi silných drog. Všichni sportovci znají, jaký je rozdíl vyhrát nebo prohrát, i když je někdy poražený velmi oslavován. Vítězové necítí únavu. Euforický pocit radosti z vítězství je doprovázen záplavou endorfinů.

Je to geneticky dané, není to nic vypěstovaného. Máme gen radosti z vítězství. Z jednoho úhlu pohledu můžeme říct bohužel, ale z druhého úhlu pohledu můžeme říct bohudík, protože bychom tu možná již v této podobě ani neexistovali. Gen radosti z vítězství se možná u nás vyvinul jako součást boje o přežití po zkáze Atlantidy.

Mezi námi jsou lidské bytosti, které tento gen nemají a mívají to v životě zejména v partnerských vztazích těžší s výjimkou případů, kdy mají stejného partnera, ale osobně žádný takový případ neznám. Pro ty, kteří jsou závislí na radosti z vítězství, jsou tyto bytosti nepochopitelné.

Tento gen se dá pochopit, zpracovat, nestát se na radosti z vítězství závislý, ale nemůžeme tento gen vymýtit, ale také není důvod. Přišli jsme si zahrát hru, a tak ji hrajme. Ale měli bychom chápat účel této hry a samozřejmě dobře znát její pravidla. Základem je pochopit, že hrajeme hru a co je jejím účelem. Zda je to vítězství nebo něco jiného, například hra sama.

V partnerských vztazích často vzniká u jednoho z partnerů pocit, který se dá formulovat slovy: "Nech mě také jednou vyhrát a mít ten pocit radosti z vítězství!". Problém může být v tom, že pro někoho je radost z vítězství taková droga, že nechce tomu druhému dopřát ani jednu radost z vítězství. Ve velmi mnoho konfliktech ve všech druzích vztahů zejména rodinných se skutečně nejedná o vyřešení předmětu konfliktu, ale o dosažení vítězství. Bohužel to bývá zřetelné zejména ve vztazích rodičů k dětem, protože se dost často stává, že se pro rodiče jedná o jediná vítězství, kterých v životě dosahují, protože jinde se nejsou schopni prosadit. Proto si tato vítězství někdy doslova vybíjí na svých dětech.

Pro pocit radosti z vítězství někdy jsou lidé ochotni udělat cokoliv včetně způsobení utrpení druhým bytostem, což bohužel není jev nijak výjimečný. Je ale potřeba rozlišovat touhu po vítězství a touhu překonat sám sebe, což je také jistý druh vítězství, ale nepotřebujeme k tomu poraženého. Vítězství je potřeba chápat tak, že může být vítězstvím v jakékoliv podobě a formě hry. Rozhodně se nejedná jen o sport.

Touha po radosti z vítězství se projevuje ve všech druzích vztahů. V partnerských vztazích se jedná o negativní prvek. Bohužel často je partnerský vztah chápán jako tenisový zápas svého druhu, kde může zvítězit jen jeden a druhý musí prohrát. Nad partnerem je potřeba zvítězit někdy za každou cenu. Nejdrastičtěji je to vidět u některých rozvodů, obzvláště jsou-li předmětem sporu děti. Stav otevřenost srdeční čakry je pro řešení otázky, zdali nám jde o vítězství nebo překonání sebe sama, velice významný. Už jen to, že si přiznáme, že nám jde o radost z vítězství a ne o překonání sebe sama, je svým druhem vítězství. Děti ještě nemají většinou tu schopnost předstírat a touha po radosti z vítězství u nich není zastírána jinými důvody. Lze na nich snadno vypozorovat, které mají radost z vítězství bez toho, aby někdo nutně prohrál, a které mají větší radost, když je vítězství vyloženě na úkor druhého.

Jsou ti, kteří jsou schopni vítězit za každou cenu bez ohledu na fair play. Jsou ochotni udělat cokoliv, včetně podvodů a podrazů bez ohledu na to, zda se jedná o tenis nebo život.

Znám jeden takový případ, kdy můj kamarád hrál v podstatě nedůležitý tenisový zápas v rámci nějaké soutěže v tenisovém klubu. V okamžiku, kdy začal vyhrávat nad soupeřem, který si myslel, že by ten zápas měl vyhrát, protože je lepší, tak soupeř prohlásil, že má hlad a že si musí koupit něco k jídlu. Kamarád, který nemá rád konflikty, mu to odsouhlasil a myslel si, že si jde koupit tatranku nebo něco podobného. Jaké bylo jeho překvapení, když soupeř si přinesl na kurt guláš s knedlíky a půllitr piva a začal pojídat. Kamaráda to vyvedlo z míry a nakonec prohrál. Jsou také takoví lidé, kteří jdou hrát jen takové hry, kdy mají vysokou pravděpodobnost výhry, což se týká i těch tzv. životních her. Zřejmě všichni známe z vlastní zkušenosti (ať už coby dítě nebo coby rodič) takové ty rodičovské hry, "rodičovský tenis", kdy je cílem zahrát soupeři co nejnepříjemnější úder, aby nedokázal reagovat. To podobenství s tenisem si lze představit jako útok na síť s cílem zakončit výměnu nekompromisním volejem. Některé děti jsou však neobyčejně odolné a "tenisově" šikovné a pak přivádějí rodiče k šílenství, protože pocit vítězství si odnášejí ony. Jenže vítězit má přece rodič, protože činí vše pro dobro svého potomka. On přece zná tu jedinou správnou cestu životem.

Všechna čest osvíceným pedagogům a rodičům a prarodičům, kteří nepodlehnou mámení vítězství. Naštěstí u mnoha rodičů a prarodičů nad touhou po radosti z vítězství převažuje jejich láska k potomkům, která jim pomáhá najít správná řešení situací, která se nejeví jako jejich vítězství. Zajímavá je také varianta, kdy hrajete partnerský tenis a protihráč najednou začne hrát mariáš. Tak se přizpůsobíte, protože umíte i mariáš a najednou zjistíte, že protihráč hraje poker. Takovéto zápasy jsou opravdu těžké zejména pro ty, kteří nejsou schopni postřehnout změnu hry a takových je většina včetně těch, co mění druh hry. Pokud tomu druhému přistoupíte na tento způsob změny hry, tak je vítěz skoro vždy jistý. Každá bytost má svůj specifický vzor vibrací a svoji frekvenci vibrací. Každý strom i každá květina na louce. Dohromady všechny tyto vibrace vytváří nádhernou hudbu, vše úžasně ladí. Hudba to jsou také vibrace. Jenom to chce umět naslouchat. Naše uši na tuto frekvenci nejsou naladěny. Naše vnitřní senzory tuto schopnost mají, jenže jsme to již dávno zapomněli.

Koloběh inkarnací si lze představit jako přesýpací hodiny. Nahoře jsou všechny potencionální inkarnace, které se mění dole v množství získaných zkušeností.

Experiment Země a Měsíc

23.1.2017

Nejdříve něco částečně mimo téma článku, ale myslím, že to může pomoci více rodičům či jiným vychovatelům. Když děti nechtějí jít spát a je evidentní, že se bojí usnout, tak je možné, že je v noci vysává nějaký astrální parazit, který je straší, aby mohl odsávat negativní energii strachu. Měli jsme něco podobného s vnoučkem. Nechtěl jít vždy večer spát. Zeptal jsem se jeho i nahoře a zjistil jsem, že se bojí usnout, protože se mu zdají nepříjemné sny a nějaká obluda ho vysává, a proto ho straší.

Dělal jsem mu ochranné vajíčko i na dálku, když už byl doma a po pár dnech to bylo opět v pohodě.

Kromě vysávající astrální obludy se mohou i vracet vzpomínky na minulý život.

Doporučuji udělat dítěti duhové ochranné vajíčko. Návod je v mé meditaci na srdeční čakru (stáhnout lze z ulož.to - adresa je v rubrice meditace ke stažení). Nejlepší určitě bude, když se tvorbu vajíčka naučí přímo otec nebo matka a udělá dítěti vajíčko nahlas, tak aby si to mohlo představovat (vizualizovat). Dělal jsem to s vnoučkem, a on to vajíčko viděl. Doporučuji udělat dítěti vajíčko důkladně mentálně a zjednodušeně s dítětem, protože tvorbu kompletního duhového vajíčka by zřejmě nevydrželo sledovat celou, ale záleží to vždy na konkrétním dítěti. Vhodné je vajíčko připodobnit bublině, protože to si dítě možná lépe představí.

Tato ochrana by opravdu měla pomoci. Strach z usínání bude možná ještě chvíli přetrvávat (pár dní), než si dítě zvykne, že už se nic špatného neděje.

Události na Zemi mají vliv na celou naši galaxii vzhledem k tomu, že se jedná o vývoj humanoidů savčího typu (mammaloidů) v této galaxii. Jedná se o jeden ze směrů vývoje, o jeden experiment. Z tohoto pohledu je to významné i pro galaxii Andromedu. Část experimentu se týká genetických pokusů křížení DNA mammaloidů a reptiloidů i vzhledem k tomu, že má v budoucnosti dojít ke splynutí jinové mammaloidní galaxie Andromedy a jangové reptiloidní galaxie Mléčné dráhy. Tam, kde se mluví o prostoru, musí být i čas, takže když mluvíme o prostorovém sblížení galaxií, pohybujeme se na lineární časové ose, tj. určité úrovni poznání. Rovněž tak, když mluvíme o bytosti galaxie Andromedy, tak se pohybujeme v oblasti iluze lineárního času. Z toho důvodu se na této úrovni poznání dá mluvit o stáří, vývojových stupních apod.

Spojením dvou či více galaxií vzniká vyšší vývojový stupeň. Po spojení dvou galaxií se jedná o vyšší duchovní bytost, nebo bytost na vyšší úrovni, než jsou bytosti původních galaxií. To je důvodem, proč se galaxie vědomě spojují. U obou je to akt svobodné vůle.

Vzhledem k tomu, že je lidstvo předmětem experimentu, prochází neuvěřitelně rychlým vývojem, který pravděpodobně není srovnatelný s vývojem na jiných planetách.

Otázkou zůstává, co bude výsledkem experimentu. Zatím jsou výsledky velmi rozporuplné. Tato rozporuplnost však může být zdánlivá vzhledem k našemu omezenému poznání. Záleží na tom, zda se podaří lidstvo na Zemi ovlivnit tak, aby se vydalo tím „správným“ směrem vývoje. Toto ovlivňování by mělo a snad i je prováděno tak, aby nedocházelo k zásahům do svobodné vůle, protože jinak by experiment ztrácel svůj význam. Proto jsme také sledováni v současné době mnoha civilizacemi, a to jak mammaloidního, tak i reptiloidního charakteru.

Experiment je také součástí určitého kompromisu mezi mammaloidními a reptiloidními frakcemi v naší galaxii. Experiment oboustranně odsouhlasily obě strany, tj. mammaloidní frakce – "Galaktická federace Andromedy" a reptiloidní frakce – "Galaktická federace Vnitřního okruhu". Právě tyto dvě federace uzavřely příměří na základě určitého kompromisu, jehož jedním z výsledků je experiment Země. Jsou však některé reptiloidní civilizace, které se snažily utajit svoji činnost směřující k ovlivnění situace na Zemi v rozporu s dohodnutými pravidly ve prospěch reptiloidů. Zkrácená doba života lidí je úmyslná a slouží právě k urychlení vývoje. Je to obdobné, jako je používání myší k experimentům vzhledem k jejich krátkému reprodukčnímu cyklu. Může vzniknout otázka, proč urychlovat vývoj, když času je relativně neomezeně. Jedna z variant urychlení vývoje může spočívat v tom, že vzhledem k fraktálnímu uspořádání časoprostoru jsou určitá časoprostorová období svojí kvalitou časoprostoru vhodná pro změnu, či vhodnější než jiná období a pokud se změna v tomto období nestihne či nezdaří, je nutno čekat na další, které může přijít třeba za hodně dlouho.

Samozřejmě je tato úvaha z určité úrovně poznání, ve které je uvažováno s lineární anebo spíše cyklickou formou času a pravděpodobně je to úroveň, ve které se galaktické federace pohybují, i když netvrdím, že vyšší úrovně neznají. Určitě je znají (minimálně federace Andromeda), ale pro jejich kosmickou hru obdobně jako pro naši, mají spíše filosofický smysl, i když se to nedá zcela oddělit, protože vše je součástí našeho bytí. Já také vím, že se jedná o kosmickou hru, kde smyslem je hra a ne dosažení nějakého cíle, a přesto v rámci této hry se o něco snažím a osobně v tom nevidím žádný rozpor. Když si jdu zahrát tenis, tak také chci vyhrát, i když porážka či vítězství pro můj život nemají kromě dobrého či špatného pocitu žádný větší význam.

Objevila se zcela nová technologie v rámci galaxie, která slouží k pozitivnímu ovlivnění vývoje na určité planetě tak, aby ovlivnění ze strany třetích subjektů bylo co nejjemnější a v souladu s bytostmi na planetě. Spočívá v tom, že jsou u vybraných bytostí sejmuty (naskenovány) vibrace vědomí (duše) této bytosti, přesněji specifický vzorec (matrice) těchto vibrací. Je důležité, že se jedná o vibrace vědomí a ne ega, které mívá sklony k agresi apod. Proto jsou vybírány tak zvaně starší a moudré duše, tj. duše, které mají poznání a lásku. Ty jsou následně zesíleny a vyslány na určené místo či místa, což si nelze představovat pouze prostorovým určením. Může se jednat i o konkrétní bytosti určené i skupinově, o konkrétní oblast nebo na konkrétní situaci například nyní na Ukrajině.

Zesílený vzorec vibrací pak v dané oblasti či situaci působí na vibrace bytostí zúčastněných či zainteresovaných tak, že synchronizuje jejich vibrace se vzorcem vibrací, které byly sejmuty z vybraných bytostí. Tato synchronizace vibrací pak působí tak, že bytosti, na něž je takto působeno, mají tendenci používat obdobné vzorce řešení situací jako bytosti, jejichž vzorec vibrací byl sejmut. Snímání specifického vzorce vibrací vědomí u tzv. vyšších duší za účelem ovlivňování vývoje na Zemi má určitý vliv na jemně hmotná těla. K těmto účelům je snímán vzorec vibrací jemně hmotných těl a ne vzorec vibrací ega. Proto je potřeba pracovat na obnově vzorce vibrací a harmonii jemně hmotných těl.

Kvantoví fyzici (a samozřejmě nejen oni) tvrdí, že jakékoliv pozorování ovlivňuje pozorovaný objekt či subjekt. V daném případě je možné si to představit obdobně jako funkci skeneru nebo radaru. Toto snímání či skenování vibrací má pak za následek částečnou disharmonii vibrací i skenovaných bytostí, což se projevuje částečně negativně na rozladění těchto bytostí. Pravděpodobně se to děje hlavně v noci a ve spánku, aby to nenarušovalo běžnou činnost těchto bytostí, a proto nejhorší bývají pro tyto bytosti rána. Tato disharmonie vibrací má za následek i zhoršení příjmu prány, a proto tyto bytosti pociťují i nedostatek energie. Ideální pro obnovu harmonizace je pobyt v přírodě a na slunci. Vzhledem k tomu, že se jedná o technologii novou, tak zřejmě proti ní zatím neexistuje obrana. Nejedná se o elektromagnetické vlny, takže běžné způsoby odstínění nefungují. O přesném způsobu fungování této technologie zatím nejsou žádné informace a pravděpodobně také asi ani nebudou. Je mnoho hypotéz a názorů, které tvrdí, že je pouze určité časové okno, ve kterém jsou vhodné podmínky pro přechod lidstva a planety na vyšší vibrační úroveň, a že pokud k tomuto přechodu nedojde v daném období, tak další obdobné okno bude až za mnoho tisíc let, například za 12 či 26 tisíc let. Zároveň je součástí těchto názorů i informace, že v takovémto časovém okně se právě nacházíme. Existuje varianta, že tato informace není zcela pravdivá, ale byla uměle infikována (snad) světlými silami. Důvodem je to, že globální paraziti se budou snažit všemi možnými silami zabránit, aby k přechodu na vyšší vibrační úroveň došlo, protože by tak ztratili svoji moc, majetek a pozice. Proto vyvinou intenzivní úsilí v kratším časovém úseku, než by jinak bylo z jejich pohledu vhodné. Tím začnou činit kroky a akce, které pomohou pochopit motivy jejich chování i běžným lidem.

Stvořitel vesmíru či jeho hlavní programátoři mají zájem na dokončení vývojového programu člověk na Zemi s genetickými prvky reptiloidů, a proto se nebude realizovat ani NWO ani zničení lidstva či Země. Je zajímavé, že se mluví a píše o mnoha kosmických katastrofách, které Zemi v minulosti postihly a měly pro ni i velmi vážné následky (například posun na jinou oběžnou dráhu kolem Slunce, nebo posun osy otáčení Země) a některé z nich jsou přičítány pravidelnému přiblížení planety Nibiru k Zemi v cyklu cca 3600 let. Přitom žádná z těchto kosmických katastrof či vlivů neměla vliv na velmi zvláštní postavení Měsíce vůči Zemi. Takovýto vliv zřejmě neměly ani kosmické katastrofy týkající se přímo Měsíce, a které je možno snadno vystopovat na „tváři“ Měsíce v podobě mnoha kráterů. Stále stejná a velmi specifická vzdálenost od Země, stále přiklonění stejnou polokoulí k Zemi, stále stejná rychlost oběhu kolem Země a rychlost otáčení kolem své osy zůstaly přese všechny kosmické vlivy zachovány.

Nabízí se logické vysvětlení této podivuhodnosti v souvislosti s teorií o tom, že Měsíc je umělé těleso, které bylo zaparkováno na specifické oběžné dráze kolem Země jakousi vysoce technologicky vyspělou civilizací. Měsíc jako umělá družice Země má vlastní pohon, takže po každé katastrofě či jinému kosmickému vlivu dochází ke korekci negativních vlivů katastrof a návratu na původní pozici. Je tu ještě jedna možnost, a to, že Měsíc se dostal či byl umístěn na oběžnou dráhu kolem Země až po všech těchto katastrofách. Do určité míry proti tomu hovoří skutečnost, že některé národy jako například Keltové se řídily hlavně dle lunárního kalendáře a ne slunečního z toho důvodu, že doba oběhu kolem Slunce s vlivem již zmíněných kosmických vlivů měnila. Jak je možné, že se neměnily měsíční cykly? Například při předpokládaných vlivech planety Nibiru (viz Ivo Wiesner nebo Zecharia Sitchin) a jejím průletu kolem Země nelze přepokládat, že tento průlet by měl vliv pouze na Zemi a již ne na Měsíc, přestože Měsíc je mnohem menší objekt a tudíž i snadněji gravitačně ovlivnitelný. Působení umělého Měsíce na bytosti na Zemi bylo v astrální rovině a především na astrální tělo. Proto náměsíčnost a podobné vlivy. Měsíc působil zejména na astrální rovině a působil tak zejména na malé děti, které nemají ještě plně vyvinuté astrální tělo a jejich hranice mezi astrální realitou a 3D realitou nejsou ostré a přechod mezi nimi je podstatně plynulejší než u lidí dospělých. Je to zřejmé při jejich probuzení ze snu, kdy se často stává, že rozdíl mezi sněním a bděním plně nevnímají. Trvá jim delší dobu, než si uvědomí, že se jedná o bdění a jinou realitu.

Nová hypotéza o našich dětech.

Protože toto působení měsíce mělo největší vliv na děti, vzhledem k uvedeným důvodům a vzhledem k tomu, že působení měsíce ovlivňovalo směrem k poslušnosti a poddanosti, byly děti dříve přirozeně poslušnější než dnes, kdy toto působení je již jen přes morfogenetické pole. Dnešní děti již nejsou tolik ovlivňovány, protože morfogenetické pole na ně nemá takový vliv. Malé děti jsou ještě na přechodu z jiných rovin reality a morfogenetická pole na ně nepůsobí tolik jako v pozdějším věku.

Malé děti testují své vychovatele, kam až mohou zajít, co si mohou dovolit, což se dříve zdaleka v takové míře nedělo. Není se toho třeba nějak zvlášť obávat, je to přirozený proces. Při vhodné výchově a pochopení principů tohoto chování, to samo pozvolna vymizí. Když se s dětmi rozumně pracuje a vše se jim v klidu a bez emocí vysvětlí, což neznamená, že se jim vše dovolí, tak výchovný proces může probíhat bez problémů. Bohužel tomuto fenoménu není přizpůsobena výchova a výuka, která funguje stále dle starého systému, i když jsou mnohé pokusy o nová pojetí. Vzhledem k tomu, že tato nová pojetí nevycházejí z dostatečného poznání, často se nová pojetí míjejí žádoucím účinkem a v některých případech dosahují ještě horších výsledků než tradiční principy výchovy. V rámci této hypotézy není nutno vnímat nové děti jako děti indigové či podobné, ale jako děti normální, které však jsou osvobozeny od předcházejícího ovlivnění, a proto jsou daleko přirozenější a svobodnější, což však není plně chápáno a často je to vnímáno v porovnání s dřívějšími generacemi děti jako prvek negativní.

Při vhodné a osvícené výchově, která spočívá především v trpělivém vysvětlování všeho i malým dětem a dostatečném věnování se jim, lze dosahovat podstatně lepších výchovných účinků než dříve. Toto nové pojetí však neznamená, že se dětem absolutně ponechá svoboda k jakýmkoliv projevům a činům bez jakýchkoliv výchovných zásahů. Je třeba dětem naslouchat srdcem i rozumem. Situace však vypadá spíše tak, že s dětmi o jejich problémech nikdo nediskutuje a ponechá se jim absolutní svoboda nebo jsou řízeny systémem příkazů a zákazů.

Děti přirozeně bojkotují nepřirozený a víceméně lidem vnucený matrix, kteří dospělí většinou již vzhledem k dlouhodobé manipulaci (výchovou, výukou, životem) a v neposlední řadě i působením vysílání měsíce přijali za svůj. Dnešní působení (manipulace) je podstatně více v rovině lidské činnosti, zejména všech médií a v neposlední řadě i školské výuky. Školská výuka je pro mnohé děti částečně osvobozené od vlivu matrixu nepřirozená.

Rebelská hnutí hippies se snažily odrušit vliv měsíce i dalších manipulačních aktivit pomocí psychotropních látek (rozšiřujících vědomí) užívaných ve velkém rozsahu, i když zřejmě většinou nevědomě či podvědomě. Současná situace by se dala přirovnat k tomu, že Zemi se všemi jejími bytostmi a zejména bytostmi lidskými byl podán homeopatický lék, který ve svém počátečním působení se projevuje (někdy i bouřlivým) zhoršením příznaků choroby, což bývá většinou projev účinnosti homeopatického léku. Proti běžnému působení homeopatického léku u člověka je podstatně delší průběh, což je vzhledem k velikosti léčeného organismu pochopitelné. Podobnost s homeopatií není zcela náhodná, jedná se rovněž o léčení působením určité léčebné informace.

Vlivy probíhajícího transformačního procesu na člověka

23.1.2017

Při snaze o pohled z určité úrovně poznání je důležité si uvědomit, zda v této úrovni ještě existuje dualita vědomí a hmoty. Protože v takovéto úrovni ještě má smysl mluvit o tom, že mozek je jen tuner – přijímač a ne tvůrce myšlenek – mysli. Nebo že máme v těle čakry, do kterých proudí energie, že duše vystupuje z těla apod.

Nejvyšší úroveň poznání, ve které ještě je dualita vědomí a hmoty, je kritickou mezí pro mnoho lidí, za kterou již nejsou ochotni či schopni postoupit.

Dalším kritériem pro stanovení úrovně poznání konkrétní bytosti je chápání různých úrovní smyslu života.

Vědci vnímají sen jako tvůrčí akt mozku a ne jako pohyb v jiné realitě, jako přenesení koncentrace vědomí na jinou realitu. Proto jej nikdy nemohou plně pochopit. Tvůrčí akt tam samozřejmě je, ale není to tvůrčí akt mozku, ale vědomí, které se pohybuje v jiné realitě než je 3D realita.

Vzrůstající poznání a schopnosti napomáhají v mládí vzrůstu sebevědomí, ve stáří vzrůstu odpovědnosti. Nejedná se pouze o fyzický věk, ale spíše stáří duše a neplatí to pro všechny.

Doporučení pro všechny lidi, ale zejména pro ty s menší sebedůvěrou. V klidu si sednout a na papír si vypsat všechny své klady a zápory, tedy přesněji řečeno to, co my za klady a zápory považujeme. Po té ke každému kladu či záporu dát určitou hodnotu, například od 0 do 5, tak, že klady označíme + a zápory -. Takže stupnice je od -5 do +5. Pak vše sečteme a dostaneme výslednou hodnotu vlastního sebehodnocení. Je možné, či dokonce velmi pravděpodobné, že při sportu (zvýšené fyzické námaze) dochází také ke zvýšenému příjmu prány. Když vycházíme z předpokladu, že přijímáme energii ve třech formách, tj. dechem, potravinami a pránou a při zvýšené fyzické námaze například při sportu a tím i zvýšenému energetickému výdaji se zvyšuje příjem energie z dechu i potravin, tak vypadá logicky, že se zvyšuje i příjem prány. Při zvýšeném příjmu prány při sportu dochází k zvýšení průtočnosti zejména prvních třech čaker. Sport tak přispívá k zvýšení příjmu energie a celkové vitality. Pokud se to děje v přírodě (nejlépe v lese), tak dochází k celkové harmonizaci vibrací, což má pozitivní vliv jak na tělo tak i duši.

Rovněž tak se dá logicky předpokládat, že když dlouhodobě sportujeme či trénujeme a zejména v přírodě a dochází tak k zvyšování naší schopnosti lépe využívat energii z dechu i z potravin, tak se to analogicky projevuje na naší schopnosti přijímat pránu a využívat ji lépe pro naše celkové psychické a fyzické zdraví.

Otázkou zůstává, zda vliv sportu na zlepšení nálady na psychiku člověka, který je připisován chemii mozku (vyplavování endorfinů apod.), není v podstatně větší míře, než se uvažuje (pokud se vůbec uvažuje), výsledkem zvýšeného příjmu prány do jednotlivých čaker a celého těla. Účinnost může být obdobná jako při meditaci, při které se pracuje s čakrami. Je to taková dynamická meditace. Záleží ovšem vždy na konkrétních podmínkách. Zřejmě obdobné účinky nebudou při vrcholově prováděných a agresivních kontaktních sportech. Při tréninku v přírodě se účinky dostavují, i pokud je to příprava na takovéto sporty. Nejtěžší a nejzáludnější je vždy otázka proč. Například, proč je Teoversum fraktálně uspořádáno? Samozřejmě vždy se dá odpovědět – protože Stvořitel tak Teoversum stvořil. To je však odpověď asi tak na úrovni odpovědi - protože je to tak v bibli napsáno. Elegantnější bude asi odpověď, že Stvořitel stvořil Teoversum k obrazu svému. Na další očekávanou otázku, proč ho stvořil k obrazu svému, se dá odpovědět, protože žádný jiný obraz neměl. O další proč se již raději nebudu pokoušet. Vědecký výzkum

Pokud by naopak nově vznikající organismus vznikal jen na základě informace DNA, docházelo by z generace na generaci k tak razantním změnám (mutacím), že by se vlastně nedalo mluvit o nějakém druhu, čeledi apod., a co nová generace, to nový živočišný druh, což by opět vedlo k okamžitému vymření mnoha organismů a patrně k neschopnosti vytvoření funkčního ekosystému

Z toho vychází, že každý druh organismu má specifický poměr mezi těmito dvěma předlohami. Například ještěrka bude mít významnější poměr fantomové předlohy. Jak jinak si vysvětlit, že po ztrátě celé končetiny jí tato doroste do téměř identické podoby s původní, a to jak v kvalitě, tak kvantitě - vlastně dojde k "nalití" hmoty do fantomové formy. Možná právě proto není náhodou, že zrovna plazi celkově se během svého vývoje mění jen minimálně a někteří se v podstatě nezměnili za dobu mnoha miliónů a dost možná i desítek či stovek miliónů let.

Dle mého názoru by to mohl být jeden z důvodů dlouhodobých genetických pokusů ze strany reptiloidů. Na jedné straně mají velkou možnost regenerace, ale na druhé straně malou možnost vlastního vývoje druhu.

Kvantoví fyzici mají teorii, že svět se skládá ze strun, které dle toho jak vibrují, jsou tou či onou částicí. V tomto se začínají přibližovat esoterickým principům podstaty Universa. Podobnost je rovněž v jejich závěrech o existenci alternativních vesmírů v rámci multivesmíru. Specifičnost vibrace každé bytosti je možno lépe pochopit pokud si uvědomíme, že vibrace není pouze dvojrozměrná, ale je možné, že dokonce ani jen třírozměrná. Kvantoví fyzici při rozpracovávání strunné teorie došli k závěru, že náš prostor je desetirozměrný s tím, že zbývajících sedm rozměrů nevnímáme, protože jsou velmi, velmi malé, odborníci pro to užívají výraz, že jsou svinuté. Pak je možné připustit, že vibrace kmitají v desetirozměrném prostoru, což umožňuje daleko vyšší variabilitu a v podstatě nekonečné množství různých matric vibrací. Proto každá bytost může mít zcela specifické vibrace charakteristické pouze jen pro jednu jedinou bytost. Kvantovým fyzikům vychází rovnice pro strunnou teorii pouze v případě, že uvažují o desetirozměrném prostoru. Nejsou však schopni zdůvodnit proč. Jednoduchá odpověď se sama nabízí. Protože Stvořitel takto Vesmír stvořil, aby dosáhl co největší rozmanitosti.

Pokud nemohu poznat u nějaké aktivity či události, zda se jedná o dobro či zlo, tak to může mít dvě příčiny. Za prvé - nevím, kam čin či událost umístit na hodnotové stupnici dobra a zla a zda druhé – účinky činu či události nastanou až v budoucnosti, nebo informace o tomto činu získáme až v budoucnosti.

Přítomnost lze také definovat jako souběh možných minulostí a budoucností do jednoho bodu.

Na planetu Zemi je nyní působeno významně prostřednictvím Slunce a erupce mají daleko větší vliv na lidi a jejich psychiku než dříve vzhledem k energiím, které jsou s nimi spojeny a které nelze redukovat pouze na vlivy elektromagnetické. Tyto energie působí na většinu lidí poměrně silným tlakem, aby se projevovali takoví, jací skutečně jsou. Lidé jsou nuceni k aktivitě a méně často reagují na stress reakcí „mrtvého brouka“. Mnohem častěji reagují agresivitou, útokem a tento jev se projevuje ve všech vrstvách společnosti a ve všech formách, což je vidět i ve válečných aktivitách v různých částech Země. Určitou skupinu lidí to sice vede k pasivitě, ale jedná se o pasivitu vnější ne vnitřní a její příčinou je to, že nevidí smysl ve vnější aktivitě. Ne že by po té vnější aktivitě netoužili a nebyli k ní puzeni. Tento rozpor se projevuje na jejich psychice a zdravotním stavu, na jejich harmonii či spíše disharmonii.

Na tělo působí nejen tyto energie, ale i mnoho jiných energií, které působí směrem k disharmonii. Je potřeba se věnovat harmonizaci mysli i těla. Harmonizací je myšlena harmonizace a obnova specifického vzorce vibrací (vlastní každé tudíž i lidské bytosti), která je různými vlivy a tlaky narušena. Tato obnova je pravděpodobně nejvhodnější přes první čakru, která vytváří to, co se dá nazývat egem, tj. tělem a myslí.

Velmi důležité je to zejména pro léčitele všeho druhu, kteří při své práci skenují pacienty, čímž dochází k rezonanci vibrací léčitele se specifickým vzorcem vibrací pacienta a zejména vzorcem vibrací jejich „nemocí“ a jejich příčin, což nemůže neovlivňovat i vibrace léčitele. Týká se to samozřejmě i alopatických lékařů, pro které je jejich práce posláním a ne jen řemeslem a zejména těch, kteří i s použitím intuice stanovují diagnózu.

Proto je vhodné, aby po každém léčebném působení či po skončení dne, kdy je předpoklad rezonance s pacientem, vědomě pracovali na harmonizaci a obnově vzorce vlastních vibrací, aby nedocházelo k přejímání vzorce vibrací „nemocí“ svých pacientů. Minimální čtvrthodinová meditace s tímto záměrem.

Fyzická námaha a sport nemá tak zásadní vliv na únavu a bolest svalů a těla, jako vlivy výše zmíněné. I když je člověk v relativním klidu, tyto nesnáze jej provází. Regenerace po sportu je vlivem uvedených okolností obtížnější a pomalejší. Nejdůležitější je práce mentální, při meditacích, kterou se dají výrazně zmírnit uvedené potíže. Mentální prací je míněna práce na čištění jemně hmotných těl a obnově a harmonizaci vlastního vzorce vibrací.

Vědomí více lidí postoupilo na vyšší úroveň, což se projevuje tím, že v porovnání s předchozím stavem (i proti dobám relativně nedávno minulým, například před rokem) jsou ve stavu rozšířeného vědomí a jsou v něm téměř stále. Proto některé prostředky jsou dnes v obvyklém množství příliš silné. Pravděpodobně u většiny lidí bude vhodné prostředky dříve používané rozdělit na více části a použít je v rozmezí například hodiny. Zároveň stačí dnes i menší dávky jídla, což má souvislost i s příchozími energiemi z kosmu i Slunce. Pro většinu lidí se ale tyto energie projevují pocitově negativně formou bolestí, nemocí, únavy, stresů, depresí apod.). Nejúčinnější prostředek proti těmto stavům je vědomá cílená meditace zaměřená na harmonizaci a prosvětlování celého těla i těl jemně hmotných, na obnovu narušeného vzorce vibrací. Tento proces by měl být plně vědomý. Každodenní mírná pohybová aktivita je vhodná, protože se uvolňují usazeniny proudících energií. Uvolňuje se něco, co by dalo nazvat namožením svalů z přemíry tlaku. Namožení se uvolňuje masáží, kterou lze rovněž provádět mentálně, či vhodným pohybem jako je chůze, jízda na kole či plavání optimálně v přírodním prostředí. Vhodné je cvičit i mentálně. Vytvářet si a posilovat svůj vlastní optimální obraz sebe sama, obraz jak stavu fyzického tak i psychického.

Ve smyslu rčení „podle sebe soudím tebe“ člověk často nevnímá omezení jiných lidí, neuvědomuje si neschopnost některých lidí překročit své vlastní hranice. Bytost, která nemá vlastní omezení či spíše ve srovnání s ostatními má minimální vlastní omezení, hůře vnímá či chápe omezení ostatních bytostí, dokud nedojde ke konfliktu, protože tato omezení nepředpokládá. Pacifismus ve své podstatě není obhajoba míru za každou cenu, ale je to povýšení harmonického míru na jednu z nejvyšších hodnot na vlastní stupnici hodnot pacifisty. Harmonickým mírem samozřejmě není otroctví. Pacifismus není mír za cenu ztráty svobody. Běžně se uvažuje o tom, že původní křesťanství bylo deformováno církevními naukami, takže už má s ním málo společného. Již méně pochopitelné je, že se již tak neuvažuje o náboženstvích východních. Zejména hinduismus se svým kastovním systémem je velkou deformací původně čistého náboženství.

Z určitého úhlu pohledu by se jako temné síly daly označit síly směřující k disharmonii a opačně jako síly světla síly směřující k harmonii v určitém systému, ať už si pod tím představíme cokoliv malého či velkého, např. buňku nebo galaxii. Je však nutno chápat, že obě tyto síly jsou nutné, jinak by nebyl žádný pohyb, žádná změna, žádný vývoj, byl by absolutně klidový stav – absolutno bez pohybu (viz jeden ze základních principů Teoversa – princip disharmonické harmonie). Principem zla je boj, konflikt, narušování harmonie.

Mezi egem a duší je obdobný vztah jako mezi duší a duchem a duchem a bohem.

K námi pozorované současnosti mohly vést dvě alternativní minulosti

1. Ježíš Kristus vůbec neexistoval a je zcela smyšlenou osobou

2. Ježíš byl skutečná osoba, do které se inkarnovala vysoká duchovní bytost

Obě tyto alternativní reality – minulosti existují a obě mohly vést k naší současnosti.

Zajímavá je myšlenka, že může existovat paralelní minulost, tak jak nám ji předkládá oficiální věda i minulost, tak jak je známa z alternativních teorií, tj. s vyspělými civilizacemi v dávnověku včetně návštěv mimozemšťanů. Otázkou zůstává, která z těchto minulostí vedla k naší přítomnosti. Množství zachovalých artefaktů a mytologií spíše nasvědčuje druhé variantě.

Nedá se vyloučit, že některé hypnózou vyvolané vzpomínky na setkání s mimozemšťany, mohou být vzpomínky z jiných životů.

Vývoj jednotlivých bytostí či druhů bytostí – avatarů může probíhat tím způsobem, že bytost je v prostředí jemně hmotné reality (jemně hmotné ve srovnání s naší) ve formě jakéhosi polotovaru a vzhledem k tomu, že v jemně hmotné realitě se myšlenky realizují pouhým mentálním působením, dotváří se dle svých představ a potřeb k určité formě dokonalosti, či dokonalosti dané formy bytí v podmínkách dané reality. Je to jakási tvůrčí hra stvořitele a jednotlivých inkarnovaných bytostí na vývoj. Výsledek tohoto tvůrčího aktu pak může být použit v různých končinách vesmíru i v různých realitách tak zvaně hrubě hmotných, kde již nelze tak snadno měnit vlastní formu bytosti.

Síla kolektivního vědomí

10.2.2017

Síla lidského vědomí je známa relativně malému okruhu lidí, což jsou zejména lidé, kteří se věnují studiu takových informací, které jsou souhrnně a nepřesně nazývány duchovno či esoterika. Přesněji řečeno malý okruh lidí jí připisuje význam, jaký skutečně má. Znalost placebo efektu je všeobecně rozšířena i mimo okruh lidí zajímajících se o duchovno a je uznáván dokonce i ve vědeckých kruzích. Zajímavé je, že rozšíření této informace mimo oblast alternativy k podávání tzv. účinných léků je víceméně minimální, přestože se logicky zdá nesmyslné, proč by síla vědomí měla působit jen při podání tzv. neúčinné náhražky léku.

Pokud uvažujeme o znalosti síly kolektivního vědomí lidí, okruh běžných lidí se ještě zúží, a to stále uvažujeme jen o znalosti tohoto fenoménu. Při úvahách o reálném vědomém využívání síly lidského vědomí či dokonce síly kolektivního lidského vědomí se okruh lidí nadále zúží.

Dosud jsme se pohybovali pouze v kategorii tzv. běžných lidí, ale jsou i kategorie lidí, které jsou výrazně méně početné, za to v této oblasti, ale i oblastech jiných mnohem informovanější. Kategorie bytostí (používám v tomto případě pojem bytost, protože se nemusí jednat pouze o bytosti lidské), které jsou označovány jako globální elity, ilumináti či v poslední době rozšířeným termínem cabal mají o síle lidského vědomí a o síle lidského kolektivního vědomí velmi podrobné informace a také těchto informací dlouhodobě a velmi účinně používají. Zřejmě není nutno pochybovat, že toto využití je zaměřeno na jejich prospěch a rovněž tak asi nebude vzbuzovat pochybnost, že tak činí na úkor lidstva jako celku.

V oblasti duchovních nauk je víceméně všeobecně uznáván názor či hypotéza, že si svým vědomím tvoříme naši realitu. Při popisu Universa jako jednoho ohromného vědomí, mimo kterého nic neexistuje, se tato myšlenka nejeví pouze jako hypotéza, ale jako skutečnost. Představme si, že při znalosti této informace chceme ovládnout to, čemu se říká svět, ale při tom je tím myšlena naše planeta. Na co se zaměříme nejdříve? Logicky na ovlivňování vědomí lidí, kolektivního vědomí lidstva a tím i na tvorbu reality v souladu s tímto kolektivním vědomím. K tomu je potřeba ovládat rozhodující zdroje informací. Není nutno ovládat všechny zdroje informací, protože postačuje ovládat rozhodující zdroje.

V poslední době (míněno v kategorii stovek let) jsou rozhodujícím zdrojem informací média. Předtím byly rozhodujícím zdrojem informací církevní funkcionáři a učitelé všeho druhu. V obou případech se jednoznačně jedná o zdroje ovládané vládnoucími silami, což dost často nebyly a nejsou vlády jednotlivých států. Díky prudkému rozvoji médií v posledních sto letech a centralizaci jejich vlastnictví se ovlivňování kolektivního vědomí lidstva významně zjednodušilo a teprve rozšířením internetu se vytvořily podmínky pro vytvoření určité protiváhy. Dlouhodobá manipulace kolektivním lidským vědomím medii všeho druhu je daleko intenzivnější než si velká většina lidí uvědomuje, či je ochotna si připustit. Ani většina lidí, která je s touto myšlenkou seznámena si zřejmě neuvědomuje, do jaké hloubky tato manipulace může až dosahovat. Zdaleka se nejedná pouze o média, přinášející nám informace o dění ve světě. V podstatě i veškeré umění může být použito k těmto účelům a také k těmto účelům používáno bylo a je. Nedílnou součástí manipulace vědomím jsou i škola a věda. O tom, že je všechno jinak ani nemusím mluvit, ale to, že záměrné zkreslování popisu skutečnosti slouží mimo jiné k tomu, abychom svým vědomím tvořili realitu, která vyhovuje právě těm, kteří nám ji zkreslují, považuji za nutné zdůraznit právě v tomto článku. Oni (ilumináti, globální elity, cabal) vědomě využívají sílu našeho vědomí k tvorbě reality dle jejich plánů. To je jeden z důvodů, proč se tak bojí poznání všeho druhu a bojí se i toho, čemu se říká odhalení. Proto je tak důležité nenechat se ovlivňovat jejich zmanipulovaným a zdeformovaným popisem reality a tvořit si vědomě realitu dle svých představ vlastním vědomím. Samozřejmě jsem si vědom, že není zcela jednoduché se ubránit všem těm vlivům, které v mnoha případech působí podprahově a velká většina lidí si je vůbec neuvědomuje. Například převážná většina scifi filmů nám ukazuje budoucnost lidstva negativní až někdy zcela depresivní, a to i ve filmech, které jinak mají vliv i na probouzení lidí jako byla trilogie Matrix.

Téměř klasickou ukázkou je systematické vytváření iluze nedostatku, která natolik ovlivňuje naše kolektivní vědomí, že skutečně většina lidí zažívá reálný nedostatek. Reálný nedostatek je odlišný od tzv. relativního nedostatku, který může spočívat například v tom, že nemáme nejnovější a nejlepší mobil nebo auto, i když i tato relativní iluze nedostatku je silně manipulační a přivádí mnoho lidí minimálně k neetickému jednání vůči druhým lidem.

Není v mých silách a už vůbec ne v časových možnostech tohoto článku věnovat se alespoň výčtu zásadních ovlivnění kolektivního vědomí, ale pokusím se na několika příkladech, které by možná většinu posluchačů ani nenapadly, demonstrovat rozsáhlost manipulací.

Často jsem uváděl, že pojetí lásky v naší civilizaci je deformováno zejména stálým oslavováním milostného vztahu mezi mužem a ženou, což obsah pojmu láska významně zužuje a ještě ke všemu je láska zaměňována za závislost. To vedlo mnoho lidí k zablokování srdeční čakry, protože nechtěli, aby utrpení ze své závislosti, kterou považovali za velkou lásku, se příště opakovalo, a tak se snažili zabránit tomu, aby se již nikdy tolik "nezamilovali".

Umíte si představit, zda by tento náš svět mohl fungovat dle představ jeho tvůrců tak, jak ho vidíme fungovat v současné době plné válek a konfliktů všeho druhu, kdyby měla velká většina lidí otevřenou srdeční čakru? Umíte si představit člověka s plně otevřenou srdeční čakrou, jak se jde odpálit do davu pro něj zcela neznámých lidí? Je mi jasné, že tyto řečnické otázky jsou víceméně absurdní, ale možná by nás mohli přivést k myšlenkám, proč se tyto manipulace dějí.

Už jsem o tom myslím někdy mluvil, ale opakování je babička moudrosti. Knížky a filmy o Harry Potterovi jsou opravdu silně rozšířeny mezi dětmi a mládeží, i když bych poslední filmové díly označil spíše za horory pro děti od 15 let. Kdo z těch, kteří zejména závěrečné díly někdy shlédli, si uvědomil, jak je tam víceméně stále velmi silně zdůrazňováno, že proti zlu a ještě k tomu zlu ze strany vládnoucích sil není žádná šance. Protože se jedná rádoby o pohádku, tak nakonec "snad" dobro i zvítězí, ale ta forma, jak je toho dosaženo, je i na pohádku (u které se, musím říct bohužel, na logiku tak moc nehraje) hodně přitažená za vlasy. Stejně podprahově zůstane pocit, že proti zlu není šance, a to už jen pro to, že Harry Pottrové se v běžném životě vyskytují asi tak často jako supermani. V této souvislosti mě napadá, proč se biatlon stal tak rozšířeným televizní sportem? Není to náhodou tím, že imituje válku?

Jedna věc je poznat skutečnost a druhá věc je skutečnost měnit dle svých představ. Bez poznání toho, že jsme neustále manipulováni tvořit si naším vědomím realitu dle představ těch, kteří nám tu více tu méně skrytě vládnou a bez znalosti forem, jakých k tomu používají, je v podstatě nemožné se této manipulaci ubránit, pokud nejsme zcela izolováni od médií všeho druhu. Poznání však samo o sobě nemusí stačit. Důležitá je ještě naše aktivní činnost (v nejširším slova smyslu) směřující k tomu, abychom pozitivně ovlivňovali kolektivní vědomí lidstva. Slovem pozitivně je míněno ovlivňování ve smyslu tvorby reality, která by byla ve prospěch většiny lidstva. Základním prvkem je změna sebe sama, která nám umožní, abychom již pouhým svým vlastním životem, svoji běžnou každodenní činností přispívali ke změně kolektivního vědomí. Důležitým předpokladem k tomu je otevřená 4. srdeční a 5. komunikační čakra. Samozřejmě za podmínek, že i ostatní čakry jsou alespoň přiměřeně otevřené. Významným faktorem je tu vztah k sobě, tj. dostatečná láska k sobě, sebevědomí a pokora. Kromě výše uvedeného je magie rovněž jednou z metod ovládání lidstva, která není moc často zmiňována minimálně mainstraemem. A když už je zmiňována, tak je spíše zesměšňována či zařazována do kategorie nevědeckých blábolů. Osobně považuji za černou magii vše, kdy je mentálně ovlivňována realita tak, že je omezována svobodná vůle druhých bytostí, a to i v případě, kdy máme pocit, že je to ve prospěch těchto bytostí. Tímto vymezením je zřejmé, že každá magie za účelem ovládání lidí, za účelem dosažení či udržení moci nad lidmi, je dle tohoto pojetí magií černou. Myslím, že většina čtenářů může být překvapena, jak často řeším případy karmických důsledků použití černé magie v minulých inkarnacích. Dokonce i vytvoření určitých astrálních kvazibytostí, démonů či džinů lidmi, kteří se nedají zařadit mezi zkušené černé mágy, není až tak neobvyklé. Dokonce i jeden potencionální obchodní partner východního původu (už si přesně nepamatuji, o jakou národnost se jednalo) mně vyprávěl, jak si stvořil služebného džina, který pro něj pracoval.

Jestliže uvážíme, že je to takto relativně snadné pro obyčejného člověka, není jediný důvod, proč nepředpokládat, že obdobných magických postupů používají i ti, jejichž cílem je ovládat určitou společnost či dokonce planetu Zemi. Informací o využívání magie a o různých rituálech včetně rituálů obětních je skutečně dost a nejsou jen obsahem konspiračních webů. Na základě osobní zkušenosti doporučuji těm, kteří si nejsou jisti svojí vlastní přirozenou energetickou ochranou, aby před návštěvou zařízení jako jsou domovy důchodců nebo nemocnice si vytvořily ochranné vajíčko. U jednoho kamaráda, který často navštěvuje podobná zařízení, jsem objevil tři přisedlíky či energetické parazity a kamarád měl velké problémy s nedostatkem energie. Naštěstí se je podařilo odeslat.

Kromě toho doporučuji (dovolím si říct důrazně) si udělat ochranné vajíčko nebo jinou ochranu vždy, když vnímáme nějaké nebezpečí energetického útoku (energetického vampirismu) případně vždy, když předpokládáme, že se můžeme otevřít, například při různých energetických léčebných zákrocích, řízených meditacích apod. Dostal jsem informace (upozorňuji, že ne mimosmyslově) o odsávání energie například při léčení reiki energiemi, nebo při řízených meditacích. Ochranné vajíčko doporučuji si tvořit přímo tak, aby membrána vajíčka byla vytvořena tak, aby zvenčí propouštěla pouze pozitivní energie a zároveň umožňovala průchodnost všech energií ven. Jaký je rozdíl mezi informačním polem a morfogenetickým polem.

Morfogenetické pole je podmnožinou Informačního pole Teoversa.

Informační pole vesmíru či Teoversa obsahuje všechny informace vesmíru či Teoversa. Morfogenetické pole obsahuje matrici, specifický vzor vibrací, který je jakýmsi předobrazem pro fenomén, s kterým morfogenetické pole rezonuje a touto rezonancí daný fenomén ovlivňuje. Zároveň je však všemi fenomény, s kterými rezonuje zpětně ovlivňován, takže se může vyvíjet, může se měnit. Pojem fenomén je nutné chápat v nejširším slova smyslu. Takže kromě relativně snadno pochopitelných jevů jako je například člověk, živočich, rostlina či dokonce nerost mohou být morfogenetickými poli na principu rezonance ovlivňovány chemické či fyzikální procesy, ale i myšlenkové procesy. Jako takový specifický příklad jsem již několikrát uváděl zablokování komunikační čakry, nevíru v možnost levitace apod.

Příčiny zablokování čaker, akášická kronika a paměť

10.2.2017

Dobrá funkce čaker, jejich průtočnost a aktivita jsou důležité pro náš život nejen z pohledu zdravotního, ale i ostatních životních událostí pozitivního či negativního charakteru. Je v našem zájmu mít přehled o stavu našich čaker a dle toho s čakrami pracovat tak, aby se jejich průtočnost zvyšovala, abychom si čakry takzvaně odblokovali. Obecně se dá říct, že pokud máme nějakou čakru přivřenou či zablokovanou, tak jsme si ji přivřeli nebo zablokovali v některém z minulých životů z nějakého důvodu sami, ale nedá se vyloučit, že i v životě současném.

Znalost a pochopení důvodů zablokování čaker je důležitá, protože tato znalost nám je velmi nápomocná při procesu na odblokování čaker. Pro snadnější pochopení principů blokace čaker vlastní aktivitou uvádím následující příklady, které by mohly někomu prospět při snaze o vlastní nalezení příčin zablokování čaker.

Příklady zablokování čaker

1. čakra - z nějakého důvodu se nám do nové inkarnace moc nechtělo, což bývá způsobeno tím, že nás nečeká lehký osud a musíme si prožít nelehké principy. Vybíráme si sami svou inkarnaci, ale někdy na výrazné doporučení či možná až na určitý nátlak vyšších bytostí. Současné tak zvaně těžké inkarnace mohou být absolvovány z toho důvodu, že je nutno si karmu odžít a pochopit.2. čakra - jeden z nejčastějších případů manipulace s lidstvem, a to zejména ze strany téměř všech církví a různých sekt, jako jsou například přívrženci Sri Chinmoye. Principem je dehonestace sexu, či dokonce zákazu sexu jako například u komunity Sri Chinmoye. Minimálně byla jakákoliv radost ze sexu zavrženíhodná, nebo dokonce hřích. I u různých duchovních nauk je sexuální abstinence považována za důležitou pro možný duchovní vývoj.

V některých náboženstvích je doporučována ženská obřízka, která má zamezit potěšení žen ze sexu. Tím došlo u mnoha žen, ale i mužů k zablokování druhé čakry, v některých případech i vědomému.

3. čakra - zablokování dochází většinou tím, že se nám nechtělo v minulých inkarnacích se s někým jiným dělit o energii, většinou finanční, nebo že jsme měli nadměrný vztah k majetku. Zejména strach o majetek byl většinou příčinou, že jsme si zablokovali třetí čakru. Jak už jsem často zmiňoval, energie musí proudit, pokud ji zadržujeme, tak energie nemá žádnou účinnost a samozřejmě tím, jak energie neproudí, čakra se nepoužívá, tak se i uzavírá.

4. čakra - o zablokování srdeční čakry jsem mluvil již mnohokrát. Většinou se jedná o snahu zabránit opakování našeho utrpení, o kterém si myslíme, že je způsobeno tím, že jsme příliš milovali, ačkoliv jsme trpěli tím, že jednalo o závislost. Jedná se o nepochopení toho, co je láska a důsledkem je zablokování srdeční čakry.

5. čakra - její zablokování je částečně zapříčiněno dlouhodobou manipulací ze strany mimozemské civilizace prostřednictvím technologických prostředků z měsíce s cílem zamezení schopnosti komunikace mezi lidmi i zamezení výměny informací v nejširším slova smyslu včetně získávání informací z informačního pole. Tato manipulace již skončila, ale vzhledem k poměrně dlouhé době, po kterou působila, se promítlo zablokování do morfogenetického pole a v této podobě působí i nadále.

Jsou však i případy, kdy si lidé zablokovali pátou čakru sami. Jedním z důvodů bylo, že chtěli někoho podvést, a aby se žádným způsobem nemohli prozradit, a tak si zablokovali pátou čakru (čakru komunikace) tak, aby žádným způsobem nemohli k druhým lidem přejít informace, které chtěli před nimi utajit. Nelze si to však představit tak jednoduše, že si řekli: "Zablokovávám si pátou čakru." Dalším důvodem, s kterým jsem se setkal, bylo zablokování páté čakry z toho důvodu, aby dotyčný člověk nemohl nic říct například při výslechu. Nic, co by uškodilo jemu popřípadě někomu blízkému. Jeden konkrétní příklad byl zablokování čakry při útrpném výslechu při podezření z čarodějnictví, kdy se v podstatě každá žena přiznala k čemukoliv vzhledem k hroznému mučení. 6. a 7. čakra - zablokování u obou čaker má podobný důvod, a to ten, že lidé, kteří si je zablokovali, měli schopnost se napojit "nahoru", na vyšší bytosti, což samozřejmě z pohledu velké většiny církevních funkcionářů jakýchkoli církví nebylo žádoucí, protože k tomu byli přece vyvolení pouze oni. Napojení k bohu je přece jen pro vyvolené. K zablokování docházelo právě usilovnou manipulací s lidmi, kdy byli přesvědčování, že pokud se sami napojují, tak se jedná o napojení na nějaké zlé, satanské síly. Proto si lidé tyto čakry sami zablokovali, protože uvěřili, že jejich napojení je něco jako hřích, a že se kvůli tomu dostanou do pekla. Dost často k tomuto zablokování docházelo již v dětském věku, protože děti jsou ještě napojeny na vyšší světy a dostávají určité informace či vize, což je samozřejmě nebezpečné pro mnohé církve, protože jejich zájmem je, aby informace přicházely pouze prostřednictvím církevních autorit. Proto ze strany církví docházelo k autorizaci pouze zcela výjimečných událostí, které se církvím nepodařilo potlačit, zesměšnit nebo jinak neutralizovat. Těch neuznaných případů bude hodně a samozřejmě nejsou příliš známy, protože není žádný důvod, proč by je církve měly zveřejňovat. Nejznámější uznaná mariánská zjevení jsou Lurdy, Fatima a Medžugorie. Před tím, než popíšu své představy o principu toho, co je nazýváno akášickou kronikou, uvádím několik verzí popisu akášické kroniky, tak jak jsem je nalezl na internetu.

Slovo akáša se obvykle překládá jako „éter“, nebo „duch“. Akášu (akášickou kroniku, akášické záznamy) si můžeme představit jako kolektivní knihovnu života, kde jsou zaznamenány všechny činy a zkušenosti všech lidí všech dob (a nejen lidí).

Akášické záznamy se nacházejí ve vyrovnávací zóně mezi astrálním a mentálním světem, zčásti jsou astrální, zčásti mentální, a svým způsobem se rozpínají mezi všechny úrovně. Jsou to záznamy všech myšlenek a všech událostí, které se kdy přihodily, něco jako obrovská až nekonečná mentálně-historická obrázková kniha. Akášické záznamy také obsahují pravděpodobnosti pramenící z minulých událostí, činů a myšlenek. Je to jako pohled do budoucnosti.

Akáša - je slovo pocházející ze sanskrtu a jeho význam je "duch" nebo "éter".

Akášická kronika je záznam všech činů, myšlenek i slov. Jsou zde uchovány všechny lidské zkušenosti, vše, co se kdy událo.

Je to minulost, současnost a budoucnost vědění o všech věcech. Vztahují s k ní nejrůznější názvy jako například Kniha života, Kosmický Duch, Univerzální Duch, kolektivní nevědomí či podvědomí, záznamy duše.

V tomto univerzálním záznamovém systému jsou zaznamenány všechny myšlenky, všechny slova a činy.

Akáša je takzvaná úschovna všech lidských zkušeností, kronika všech událostí, vesmírná databanka.

V mém pojetí neexistuje něco jako jakási knihovna, kde je vše zaznamenáno. V mém pojetí si lze představit tzv. získávání informací z akášické kroniky napojením na komplexní informační pole Teoversa. Vše se děje současně, minulost, přítomnost i budoucnost. Minulost i budoucnost lze chápat z tohoto pohledu jako paralelní realitu. Získávání jakékoliv informace v podstatě o čemkoliv je přenesení koncentrace vědomí na jinou (paralelní) realitu. Jinou v tom smyslu, že je jiná, než je naše momentální přítomnost.

Na podobném principu funguje v podstatě to, čemu říkáme paměť. Naše paměť není uložena v neuronech, tedy nervových buňkách zejména mozku. Mozek v daném případě (míněno z určité úrovně poznání) funguje jako tuner, jako přijímač informací z informačního pole, z paralelní reality, kterou označujeme jako minulost. V hypnóze jsou lidé schopni získávat informace o své minulosti, ke kterým už neměli přístup, nebo tak jak běžně říkáme, které zapomněli, dokonce i včetně informací z minulých životů.

Principiálně není zásadní rozdíl mezi vzpomínkami z tohoto života nebo životů minulých. Z důvodů toho, že jsme si naplánovali prožít si určité principy v tomto životě, tak si omezujeme schopnost našeho mozku jako přijímače naladit se na paralelní reality, které nejsou součástí naší momentální inkarnace. Toto omezení je zcela individuální a pro každého jedince odlišné, a tak jsou jedinci, kteří jsou schopni se relativně běžně napojovat i na paralelní reality jiných inkarnací, nebo jsou jedinci, kteří k tomu dospějí prací na sobě.

Pokud použijeme podobenství se skutečnými přijímači - tunery, jak je známe v podstatě z každé domácnosti, tak prací na sobě získáme schopnost rozšířit výkon přijímače a možnost naladit se na větší počet přijímaných stanic, u mozku (tuneru) na větší počet paralelních realit. Pro lepší názornost je to jako, když si k televizi nebo k rádiu přidáte anténu nebo výkonnější anténu. Do určité míry si lze představit, že tu anténu pro nás představuje pátá komunikační čakra a jejím odblokováním, vyčištěním nebo zprůtočněním se nám zvyšuje schopnost napojení se větší rozsah paralelních realit. Máme také paměť, která by se dala v počítačové hantýrce nazvat operační. Jedná se o jakousi paměť v přítomnosti. Problémy s touto pamětí zná většina lidí a projevují se zejména v poslední době, a to tím způsobem, že například se doma někam vypravíme a než tam dojdeme, tak nevíme, proč tam jdeme. Toto ale není ten případ, kdy se napojujeme na infomrační pole, na alternativní realitu.

Léčení a uzdravování

24.3.2017

"Léčení těla i mysli zcela jinak" je článek na mém webu se stejným názvem (stačí dát do vyhledávání). V textu, na který odkazuji, jsem se věnoval tématu komplexně a dnes se budu věnovat jen jednotlivým aspektům, o kterých jsem od té doby získal další informace.

V původním textu jsem se věnoval hodně aktivnímu přístupu toho, kdo se chce vyléčit či uzdravit a považuji to stále za bod, který je velmi důležitý, ne-li nejdůležitější. Ačkoliv se to zdá běžnému člověku neuvěřitelné, je stále nemalé množství lidí, kteří se sice léčí, ale na úrovni podvědomí či nevědomí se vlastně uzdravit nechtějí a těch důvodů a příčin je více druhů. Například, že na podvědomé úrovni mají pocit, že si utrpení vzhledem ke karmickým důsledkům zaslouží. Ještě před léčením a uzdravováním by samozřejmě měl předcházet komplexní přístup k předcházení nemocí. V souladu s pozitivním přístupem je přesnější a vhodnější nazývat to komplexním přístupem k udržení zdraví. Popis tohoto komplexního přístupu však už vůbec není v rozsahu jednoho článku a snažil jsem se jej popsat ve své nové knize Umění žít a milovat, která snad vyjde v letošním roce i knižně. Trochu mám jeden menší problém, který spočívá v tom, že dostávám stále další a další informace, které by se hodily buď do knihy Elegantní bůh, nebo do knihy Umění žít a milovat, ale pokud bych je chtěl stále doplňovat, tak by nikdy nevyšly. Takže mně nezbývá než informace doplňovat formou pořadů na SVCS nebo formou článků. Moje ideální a v této době stále ještě velmi idealistická představa o léčení a uzdravování, což jsou přece jen dva trochu odlišné pojmy, spočívá v první fázi v sestavě tak zvaně léčitelského týmu.

Prvním článkem by byl diagnostik, což by optimálně byl lékař se senzibilními schopnostmi, nebo senzibil s důkladnými znalostmi medicíny zejména anatomie.

Druhým článkem by byli spolupracující lékař a léčitel.

Třetím článkem u vážných a dlouhodobých nemocí či opakovaných úrazů i jiných zdravotních problémů by byl člověk, kterého bych poněkud nepřesně nazval regresní terapeut, tj. člověk, který by měl schopnost spolu s pacientem zjistit hlubinné příčiny obtíží a rovněž je spolu s pacientem pochopit a vyčistit. Čtvrtým článkem by měl být vždy pacient, i když přesnější název by byl léčící se či uzdravující se, ale budu používat pojem pacient pro jeho jednoduchost a obecné používání.

Za optimálních podmínek by byla normální pravidelná prohlídka u senzibilního diagnostika v určitých časových intervalech, například jako je tomu, nebo by mělo být u zubaře. Senzibilní diagnostik by vzhledem ke svým schopnostem dokázal určit přesnou diagnózu i bez invazivních metod, a to dokonce ještě dříve než by se nemoc projevila na fyzické úrovni. Součástí takového vyšetření by byl například i stav jemně hmotného těla, aury a čaker. Jakákoliv forma léčení v době před projevením se nemoci na fyzické úrovni by samozřejmě byla vůči tělu daleko šetrnější a většinou i účinnější, vůbec nemluvě o tom, že by se tím často předešlo i zbytečnému utrpení pacienta a v nemenší míře i jeho okolí.

Včas a přesně stanovená diagnóza by předešla mnoha nesnázím, spočívajících bohužel poměrně často i v nesprávně zvolené léčbě vzhledem k nesprávně stanovené diagnóze. Kromě toho včas objevená disharmonie na úrovni jemně hmotného těla a následná informace, jak dále postupovat ve vlastní práci na sobě a včetně možných energetických působení kvalifikovaného léčitele, by mohly předejít projevení se nemoci na fyzické úrovni. U druhého článku jsem uvedl spolupracující léčitel a lékař, i když samozřejmě optimální variantou by byl lékař se schopnostmi léčitele, což by ovšem znamenalo, že součástí přijímací zkoušky na lékařské fakulty by byly i talentové. Konec předchozí věty je nutné brát pouze jako určitou nadsázku a v žádném případě doslova. Kromě toho na jednotlivá odvětví medicíny jsou také potřeba různé talenty jako například na chirurgii. V současném pojetí je diagnostika v rámci tohoto článku.

V porovnání s ostatními články je tento druhý článek nejpropracovanější, ale bohužel je léčení často redukováno pouze na něj, což má za následek současný stav. Pro účely tohoto textu se nevěnuji příčinám této situace, jako je vliv farmaceutické a lékařské loby a ještě ke všemu v zájmu tzv. globálních elit.

Vzhledem k tomu, že mnoho lidí již začíná na sobě pracovat a zvedá tak úroveň čtvrtého článku, tj. pacientů, je nejvíce zanedbaným prvkem v potencionálním optimálním komplexu léčení a uzdravování článek třetí. Dle mých zkušeností se zabývají příčinami vážných a dlouhodobých nemocí u sebe i blízkých zejména probouzející se lidé nebo ti, kterým soudobá lékařská věda ani léčitelé nedokázali pomoc. Zajímavé je, že na cestu probouzení se dostali mnozí lidé právě proto, že dosavadní formy léčení nezabíraly, a tak začali hledat cesty nové vedoucí nakonec k duchovnímu probouzení a s tím spojených forem práce na sobě.

Zjišťování hlubokých vnitřních příčin v podstatě všech obtíží, což se netýká pouze oblasti zdraví, je věnována v porovnání zejména s článkem druhým zcela minimální pozornost. Přitom nejen dle mých zkušeností nejsou některé obtíže bez zjištění, pochopení a čištění těchto příčin řešitelné. Hlavním důvodem minimálního využívání postupů v rámci tohoto článku je materialistický přístup vědy k možnosti existence jemně hmotných realit a příčin souvisejících s reinkarnacemi a principiálně nevíra v existenci reinkarnací, což logicky ovlivňuje mnoho lidí ke skepticismu k postupům a formám typu regresní terapie a léčebné meditace.

Čtvrtým článkem je pacient. Z pohledu převládající lékařské vědy aktivní přístup pacienta k léčení spočívá zejména v přesném dodržování lékařem předepsaných léčebných postupů a forem. Zvláštní je, že ačkoliv věda uznává placebo jako vědecky prokázaný fakt, tak v konkrétním případě speciálního přístupu pacienta k léčení s nedej bože kladnými výsledky, hovoří o spontánním vyléčení či dokonce o zázraku.

Zdá se mi, že právě v rámci čtvrtého článku se dějí největší pokroky v souladu s novým nastupujícím paradigmatem. Mnohem více lidí než dříve se zajímá o alternativní metody léčení a dokonce se snaží zjistit i hlubinné vnitřní příčiny svých stavů a obtíží, včetně těch, které se netýkají zdravotního stavu, i když i ty ve svém důsledku zdravotní stav někdy i výrazně ovlivňují. Nepochybně nemá význam, abych se věnoval oficiální lékařské vědě, jejím postupům a úspěchům nebo neúspěchům, protože na toto téma vychází téměř denně nějaký článek či dokonce článků mnoho, i když se poměrně často jedná o reklamu na nějaký lék či očkování.

Na více či méně alternativních webech je také možno se setkat s nyní již docela nepřehledným množstvím (alespoň pro normálního člověka) druhů alternativních forem léčení, takže myslím není nutné se věnovat i činnosti léčitelů.

Tím se okruh témat zúžil na třetí a čtvrtý článek.

Jak jsem již uvedl hlavní náplní třetího článku je zjišťování hlubokých vnitřních příčin v podstatě všech druhů a forem obtíží, jejich pochopení a čištění. Součástí je rovněž zjišťování přisedlých duší, energetických parazitů a poltergeistů a jejich odstraňování, kdy zejména u lidí závislých například na drogách je vyléčení závislosti zřejmě málokdy možné bez odstranění přisedlé duše. Současně je ale potřeba upozornit, že odstranění přisedlíka nemusí být jedinou podmínkou pro vyléčení závislosti, protože i sklony k závislosti původní duše mohly sehrát a hrají často podstatnou roli, ale bez odchodu přisedlíka je to téměř nemožné. Samozřejmě budou i výjimky. Někdy přisedlík odejde dobrovolně, protože soužití vzhledem ke stavu nositele už pro něj nemá význam.

Stále je potřeba mít na zřeteli, že i v případě negativních vlivů přisedlých duší se jedná o karmické důsledky pro nositele přisedlíka a jeho okolí a každý, kdo nějakým způsobem trpí aktivitami přisedlíka zažívá v životě princip, který si měl prožít a měl by se zajímat o hluboké vnitřní příčiny své situace a z tohoto úhlu pohledu je i chápat. Nic se nám neděje bez příčiny.

Mnohé obtíže nejen zdravotního charakteru nejsou řešitelné ani dokonce pochopitelné bez inkarnačních a karmických souvislostí. Některé rodinné a partnerské vztahy se vyjasní, pokud máme možnost my sami či s pomocí někoho senzibilního nahlédnout do svých společných minulých životů. Jak jsem již mnohokrát zdůrazňoval, důležité je proniknout nejen do těch životů, kdy nám bylo ubližováno, ale až do životů, kdy my sami jsme umožňovali prožít druhým bytostem (nemusí se jednat pouze o lidi) určité negativní (přinášející utrpení) principy. Teprve plným pochopením jednoduchého principu co nechci, aby bylo činěno mně, nečiním druhým v rámci většinou více inkarnací, dochází k vyčištění karmických vazeb, samozřejmě za předpokladu, že se tímto pochopením budeme v tomto životě řídit a budeme se snažit naše nesprávné chování odčinit láskou a pomoci druhým. Je to hodně zjednodušeně řečeno, ale věnoval jsem se tomuto tématu častěji již dříve. Předpokladem pro tuto práci "regresního terapeuta" jsou otevřená čtvrtá, pátá a šestá čakra. Nejedná s jen o zjištění příčin obtíží, ale i o práci na celkovém zvednutí frekvence vibrací. Někteří pacienti jsou na počátku v takovém stavu, že je nutno věnovat nejdříve péči jejich práci s energiemi a zlepšení jejich celkového energetického stav, aby bylo vůbec možno přistoupit k procházení kritických situací jejich minulých životů. Předčasné odkrytí negativních činů v minulosti by mohlo dokonce způsobit ještě větší deprese, než má pacient v současnosti a nevedlo by ke kladným výsledkům. Ideálním terapeutem je i z tohoto pohledu ten, který má čisté napojení nahoru a je veden vyššími bytostmi, takže proces léčení probíhá do určité míry i mimo jeho rozumovou mysl. To by mělo zajistit, že informace směřující k pacientovi budou v souladu s jeho momentálním stavem.

Pacient by se měl v každém případě věnovat zdravému životnímu stylu, protože vše, co směřuje ke zvednutí frekvence vibrací má kladný vliv na jeho zdravotní stav. V poslední době stále více poznávám, jak nezanedbatelný vliv nejen na naše zdraví, ale i na všechny naše vztahy má stav našich čaker, jejich otevřenost či zablokovanost.

Příčiny zablokování také často leží v minulých inkarnacích a zjištění těchto příčin má vždy kladný vliv na jejich odblokování, ovšem za předpokladu, že je přijmeme, pochopíme a změníme odpovídajícím způsobem své chování.

Velice přínosná je rovněž energetická práce s vlastním jemně hmotným i hrubo hmotným tělem. Energetické pročišťování a zprůtočňování čaker je vhodnou činností k jejich odblokování. Samotná meditace na pročištění čaker, ale i jiné mají na náš stav blahodárné účinky, což dnes potvrzuje už i oficiální věda, která zkoumá vyplavování hormonů označovaných jako hormony štěstí do mozku v rámci meditací.

Na úrovni fyzického těla je vhodné posílat energii do nemocných či bolavých míst, protože většina obtíží je provázená nedostatkem energie v postižené oblasti. Například při obtížích se zrakem nebo sluchem může pomoct posílání energie do očních a ušních čaker. Mám vyzkoušené, že to pomáhá při delší práci s počítačem.

Aktivní účast v transformačním procesu

24.3.2017

Vzhledem ke zkušenostem z kontaktů s poměrně širším okruhem lidí (v rámci sféry lidí podobně naladěných) jsem získal dojem, že je v současné době poměrně dost lidí, kteří cítí, že skutečně dochází k jakémusi přelomu a věří, že se jedná a hlavně bude jednat o transformaci naší společnosti a lidstva do vyššího pásma frekvence vibrací. Tito lidé kromě toho, že cítí jednoznačnou nutnost změn, mají velmi často pocit, že i oni by se měli do transformačního procesu nějak aktivně zapojit, že do této inkarnace nepřišli jen tak pro zábavu, či zkušenost, ale že zde mají určitý úkol. Tento pocit je u některých lidí velmi silný, a to někdy natolik, že pociťují vyloženě neklid v duši a často i nespokojenost sami se sebou, protože si nejsou vědomi toho, o jaký úkol by se mohlo jednat. Smyslem následujícího textu je předložit možnosti forem aktivní účasti na transformačním procesu, které by měli být realizovatelné téměř každým, kdo by opravdu rád k tomuto procesu přispěl. Smyslem života z pohledu čtvrté úrovně poznání je tvůrčím způsobem se účastnit kosmické hry. Z toho jsem odvodil smysl života v transformačním období - aktivně se tvůrčím způsobem účastnit transformačního procesu.

Zjednodušeně se aktivity v transformačním procesu dají rozdělit na dvě složky, i když tyto složky nejsou striktně oddělené a vzájemně se prolínají. Aktivity se dají rozdělit na vnitřní a vnější. Aktivity vnitřní se týkají vlastního tvůrce aktivit a aktivity vnější směřují vůči ostatním bytostem, ale jak jsem již uvedl, neexistuje mezi nimi žádná ostrá hranice, protože aktivity vnitřní nesporně ovlivňují i ostatní bytosti a aktivity vnější nesporně ovlivňují i tvůrce aktivit. Kromě toho realizace obou aktivit má synergický efekt.

Sjednocujícím prvkem pro oba druhy aktivit je zvyšování frekvence vibrací, pokud chápeme transformaci jako přechod či kvantový skok do vyššího pásma frekvence vibrací nejen lidstva, ale celé planety.

Vnitřní aktivity

Principiálně každá aktivita, která přispívá ke zvýšení frekvence vibrací každého člověka, zároveň přispívá i k celkovému zvýšení frekvence vibrací lidstva a planety. Nelze však rovněž zapomínat, že i každá aktivita, která vede ke snížení frekvence vibrací každého člověka, zároveň přispívá i k celkovému snížení frekvence vibrací lidstva a planety. Z toho logicky plyne, že je vhodné maximalizovat naše aktivity přispívající ke zvýšení frekvence vibrací a minimalizovat naše aktivity vedoucí ke snižování frekvence vibrací

Vnitřní aktivity lze označit jako práci na sobě. Není to zdaleka poprvé, co se tomuto tématu věnuji, ale stále mnoho lidí má o něj zájem. Kromě toho i já jej považuji v dnešní době za nejdůležitější z pohledu toho, co je v našich možnostech dělat pro transformaci. Budu se snažit o komplexní pohled, ale i poskytnutí nových informací.

Považuji za nejdůležitější na prvním místě zjistit si svůj současný stav a ujasnit si (případně i spoluprací s někým senzibilním) to, co si představuji, že bych chtěl a měl v současné době dělat, zjistit si svůj úkol pro tuto část života. Otázka, jaký je můj úkol v tomto životě zaměstnává mysl mnoha lidí, kteří již nejsou uvíznuti v matrixu nejnižší úrovně, v konzumně tržním matrixu. Nedošel jsem k jednoznačnému závěru, která otázka by měla být řešena jako první, a tak to nechávám na intuici každého člověka.

Osobně bych doporučoval začít zjištěním svého současného stavu, protože to může pomoct při hledání úkolu, ale umím si představit i postup obrácený. Otázkou zůstává, v jakém rozsahu by se měl člověk snažit získat nějaký komplexní obraz sebe sama.

Forem získávání informací o sobě je poměrně velké množství, ale dle mých posledních zkušeností je pro práci na sobě velmi důležité znát stav svých čaker nebo aury, což by mělo dávat přibližně shodné výsledky, ale nejsem si tím zcela jist. V případě nějakých potíží, které má v nějakém rozsahu minimálně každý druhý člověk může být důležité zjistit i stav vedlejších čaker, stav hemisfér a kanálu mezi hemisférami. Například stav očních čaker při dyslexii nebo jiných potížích zraku či vnímání textu či informací. Obdobné je to i s ušními čakrami. Lidé bývají překvapeni, jaké účinky někdy mívá vlastní (zdůrazňuji vlastní) práce s energiemi i při léčení zdravotních potíží i poúrazových stavů.

I podle vlastní zkušenosti vím, že výsledky stavu mých čaker byly pro mě zajímavé a nasměrovaly mé úsilí jinam, než kam mířilo předtím a vlastní energetická práce například s pátou čakrou se projevila poměrně dost brzo a výrazně mi to pomohlo při mimosmyslových kontaktech s jiným bytostmi, nebo získávání informací z informačního pole. Ve velké většině případů budou lidé asi nuceni se obrátit na schopné senzibily, ale nic nebrání se minimálně pokusit zjistit si stav čaker sám. Například nemálo lidem funguje kyvadélko.

Možná se zdá, že tuto fázi zjišťování vlastního stavu přeceňuji, ale představte si určité podobenství s medicínskou vědou. Přijdete k doktorovi a řeknete, pane doktore, mám bolesti v oblasti břicha. A doktor Vám řekne, tak se svlékněte, položte se tamhle na operační stůl, rozřízneme vám břicho a podíváme se. Tak se bohužel docela často postupuje i při tzv. duchovním léčení sebe sama nebo při práci na sobě. Nestanoví se žádná diagnóza, ale vyzkouší se různé semináře, různí guruové či odstraňovači karmy apod. Faktem je, že si člověk může říct, no nekup to, když vám na internetu nabízejí za půl hodiny a 500,- Kč odstranit negativní karmu, o které ještě ke všemu velice pravděpodobně ani nic nevědí.

Analýza čaker případně dalších možných parametrů má své určité hranice, které je nutno překročit. Při zjištění nízké otevřenosti či aktivity některé čakry je poměrně často důležité zjistit i příčinu tohoto stavu. Tou příčinou opět poměrně často bývá blokace některé z čaker, ke které většinou došlo v některém z minulých životů.

Podle mých zkušeností vždy, ale přece jen to zmírním na téměř vždy, se v této inkarnaci přihodila událost, které jsem dal název spouštěcí mechanismus, a která viditelně rezonuje s událostmi v minulém životě, které se v tomto životě projevují karmickými následky.

Částečně se obávám, že pokud nejsou zjištěny příčiny nízkého stavu čaker nebo jejich zablokovanosti, tak může být obtížné dosáhnout výrazného zprůtočnění čaker, popřípadě otevření na sto procent. V poslední době se objevují případy, kdy na stav čaker mají vliv minulé inkarnace, které nebyly v lidském těle. U dospělých nevidím běžně tak velký problém je s touto informací seznámit. U dětí to být problém může, ale na druhé straně naopak to mohou některé děti přijmout mnohem snadněji, protože jsou ještě těmto věcem otevřené, pokud nějaká přísně nábožensky nebo materialisticky vedená výchova nezanechala těžké stopy na schopnosti dítěte takovéto informace přijmout. Moje zkušenost s mými dětmi od jejich věku 12 a 13 byla zcela bezproblémová.

Druhým významným možno říci rovněž startovním faktorem je zjištění úkolu pro tento život. Viděl jsem na internetu více zejména žen, které slibovaly pomocí karet nebo astrologie tento úkol zjistit, ale nemám s tím žádnou zkušenost. Jako vždy doporučuji na prvním místě využít vlastních schopností a intuice. Ptát se, čekat na odpověď nebo využít vlastních senzibilních schopností, které každý v nějaké formě máme a třeba pomocí kyvadélka se dobrat k odpovědi. Vím, že pro mnoho lidí zajímajících se o spiritualitu, je tato otázka nyní velmi důležitá. Někdy ta úloha vyplyne i ze vzpomínek na minulé životy, protože se z průběhu těchto životů dá vypozorovat na jedné straně i současná úroveň duše a na straně druhé i určitá souvislost mezi jednotlivými profesemi nebo životními osudy, které byly rozhodující v minulých životech.

Po zjištění našeho současného stavu a případně i úkolu pro tento život, což myslím není podmínkou pro práci na sobě a aktivní účasti v transformačním procesu, je vhodné či možná dokonce nutné přikročit k vlastní práci. Jak už jsem uvedl, jakýmsi sjednocujícím pojmem pro práci na sobě či dokonce pro aktivní účast v transformačním procesu je zvyšování frekvence vibrací. Takže vše, co vede ke zvyšování naší frekvence vibrací, je zároveň i aktivní účastí v procesu transformace. Nebudu se zbytečně rozpisovat o zdravém životním stylu a přijímání vysoko-vibrační stravy, protože o tom jsem již psal mnohokrát. Jen chci znovu upozornit, že přestože se v podstatě téměř nic nedá označit jako zcela zabraňující podmínka vývoje, tak přece jen někdo, kdo se živí nízko-vibrační stravou, zejména hovězím a vepřovým masem, ve větší míře si svůj vývoj ztěžuje. Jen mi v paměti uvízla poznámka o tom, že velmi uznávaní manželé Tomášovi jedli roštěnky.

Agresivita nebo naopak skleslost a deprese také nejsou cestou k zvýšení frekvence vibrací, ale rady typu nebuď agresivní nebo neměj deprese, jsou víceméně kontraproduktivní a mohou stav někdy i zhoršit. Je nutné zjistit příčiny těchto stavů, čímž se ale dostávám opět k výše uvedenému, tj. zjistit co nejvěrohodněji současný psychický a fyzický stav.

Meditace samy o sobě mají vynikající účinky na lidský organismus i psychiku, což už přiznává i oficiální věda. Podle mých posledních zkušeností se dá energetickou prací s čakrami dosáhnout výrazných výsledků. Vím o případech, kdy se během 14 dnů zvýšila průtočnost srdeční čakry o 40 procent, což má velký vliv na konkrétní bytost, ale i na její okolí. U lidí, kteří mají jasný záměr aktivně se účastnit transformačního procesu, vidím jako téměř nezbytnost mít v pořádku první tři čakry a po té se zaměřit na čtvrtou, pátou a šestou čakru.

Upozorňuji a určitě ne poprvé, že klíčová práce je na srdeční čakře. Vůbec nemohu doporučit pracovat s lidmi jako léčitel, aniž srdeční čakra dosahuje alespoň 85 procent.

Otevřenost či spíše zavřenost srdeční čakry je vlastní ochranou před možnými karmickými následky zneužití získaných senzibilních schopností. Mnozí lidí si stěžují, že nemohou dále postoupit, že nic nevidí, nemají žádné vize ani informace. Tím důvodem může být právě zablokovaná srdeční čakra a je to jakási ochrana duše, která zabraňuje senzibilní schopnosti získat do doby, kdy se odblokuje srdeční čakra, jejíž otevřenost zabraňuje zneužití a tím i negativním karmickým následkům. Bohužel někteří lidé to prostě necítí (zejména u sebe) a silou mocí se snaží prorazit nedostatečnou otevřenost páté a šesté čakry, aby mohli využít získané senzibilní schopnosti pro sebe ale většinou i pro druhé.

Nabízím takovou neformální radu. Vždy, když máte pocit, že nejste schopni dále postoupit, že jste se zastavili z nějakého důvodu na místě, prozkoumejte ať už sami nebo s pomocí nějakého senzibila stav své srdeční čakry a pak na jejím zprůtočnění usilovně zapracujte energeticky a v nutných případech i zjištěním příčin zablokování.

Další obvykle zablokovanou čakrou je pátá čakra, což je ale do značné míry způsobeno dlouhodobou intervencí ze strany negativních mimozemšťanů.

V podstatě každý, kdo má zájem na sobě pracovat a přispět tak k transformaci na Zemi, by měl pracovat se čtvrtou a pátou čakrou, přičemž, ale za předpokladu, že první tři čakry jsou na přijatelné úrovni, tj. nad 70 procent.

Meditace na zvýšení průtočnosti čaker bývají v některých případech až překvapivě účinné, v jiných, kdy došlo k vědomému zablokování některé čakry v minulém životě, je nutné zjistit a případně zpracovat příčiny zablokování.

Další vhodnou činností je vlastní vzdělávání, ať už formou knih, internetu, přednášek nebo seminářů. Důležité je nezahltit se a neskončit jako tzv. duchovní turista. Doporučuji se v určitém okamžiku zastavit a zamyslet se nad tím, zda potřebuji i nadále informace v takovém množství jako doposud a dokonce, zda mi tato zahlcenost nepřekáží v rozvoji schopnosti vlastního napojení na vyšší bytosti či informační pole. Existuje takové přísloví, které platí i v tomto případě: "Méně je někdy více". Znám lidi, které se dokonce úzkostlivě vyhýbají vnějším informacím, protože se obávají a někteří zřejmě právem, že zahlcenost vnějšími informacemi jim bude ohrožovat či dokonce znemožňovat vlastní mimosmyslové spojení.

A při všech těch radách a informacích o práci na sobě nakonec sdělím snad tu nejdůležitější informaci. Při vší té práci na sobě, nezapomínejte žít!!!

Jen a jen život a vaše úspěšnost v tomto životě (nepochybuji, že všichni chápou, že tím není myšlena finanční, majetková či dokonce mocenská nebo politická úspěšnost) jsou tím jediným měřítkem úspěšnosti vaší práce na sobě a vašeho příspěvku k transformaci. Je potřeba si uvědomit, že poznání, meditace, energetické působení, to vše jsou metody výcviku či tréninku, ale vlastní život to je vlastní hra, zápas, závod. Nikoho nebude zajímat, kolik jste toho natrénovali, ale jen kolik jste toho prodali v zápase či závodě.

Proto je velmi důležité udržovat stálou koncentraci pozornosti na vlastní život a přítomnost. Není vůbec důležité z pohledu ostatních lidí, jaký máte stav čaker, kolik hodin denně meditujete, ale jen a jen to, jak budete schopen energii srdeční čakry předávat ostatním, jak dokážete komunikovat se všemi bytostmi a jak dokážete využívat vlastní intuici pro dobro vaše a ostatních bytostí.

A zrovna tak, jak mnozí hráči a závodníci tvrdí, že zápas nebo závod je pro ně tím nejlepším tréninkem, tak to lze chápat i v tomto případě. Vnější aktivity v transformačním procesu

Jak jsem již uvedl vícekrát, tak není žádná ostrá hranice mezi vnitřními a vnějšími aktivitami, zejména z pohledu výsledku či účinku. Jsou mezi námi bytosti, které už jen tím, že jsou, jací jsou a jak se projevují vůči ostatním, mají často i velmi kladný vliv na transformační proces, i když by to některé z nich ani nenapadlo. Tyto zářící bytosti ani nepotřebují ke svému vyzařování, aby zrovna probíhal nějaký transformační proces. Svoji vysokou frekvencí vibrací působí na okolní bytosti a svým způsobem je to možná nejdokonalejší forma působení. Tyto bytosti v mnoha případech ani nijak vědomě nepracují na zvyšování vlastní frekvence vibrací.

Jak jsem již uvedl minule sjednocujícím prvkem pro aktivity vnitřní i vnější je zvyšování frekvence vibrací, pokud chápeme transformaci jako přechod či kvantový skok do vyššího pásma frekvence vibrací nejen lidstva, ale celé planety.

Vnitřní aktivity mají proti vnějším aktivitám jednu relativně velkou výhodu, a tou je skutečnost, že k nim v podstatě nepotřebujeme nic jiného než sebe. Pro některé lidi to však výhoda není, protože se mnohem raději věnují druhým než sobě, což ale přináší dost často nešťastné následky pro obě strany.

K vnějším aktivitám logicky potřebujeme alespoň částečně vhodné vnější prostředí.

Pokud působíme pouze svým vlastním vyzařováním na základě úspěšných vnitřních aktivit, tak na okolním prostředí a okolních bytostech tolik nezáleží. Ač to zní podivně, jedná se o jakousi pasivní vnější aktivitu.

Při vnějších aktivitách dochází k vzájemnému působení někdy s velmi různorodými skupinami bytostí a je velmi důležité se soustředit na přizpůsobení naší aktivity úrovni bytostí (bytostí v nejširším slova smyslu), vůči nimž naše aktivity směřují. Bytosti v nejširším slova smyslu jsem uvedl z toho důvodu, že se vůbec nemusí týkat jen lidí.

Abychom mohli přizpůsobit svou aktivitu, je důležité mít schopnost rozpoznat úroveň a naladění bytostí, vůči kterým chceme působit. Proto je velice důležitá práce na otevření své páté a šesté čakry. Pozitivní vnímání našich aktivit druhými bytostmi je také usnadněno, pokud máme otevřenou srdeční čakru, protože naše informace jsou doprovázeny energií srdeční čakry, což si sice většina lidí neuvědomuje, ale přesto to na ně významně působí, pokud se nejedná o lidi zcela negativní. V tomto případě jsem záměrně uvedl pouze lidi a ne bytosti, protože většina bytostí, kteří nejsou lidmi, jako jsou zvířata, ale i rostliny energii srdeční čakry citlivě vnímá. Například astrální bytosti vnímají zejména naše emoce a emoční vyladění a přizpůsobují tomu své aktivity.

Dle mých zkušeností většina lidí přeceňuje obsah a podceňuje formu, kam řadím i energetickou vlnu, na kterou je informační obsah položen. Transformaci je potřeba žít. Je vhodné se chovat, jako by už bylo po transformaci, jako bychom už byli po transformaci. A stále si to uvědomovat. Nečekat, až se splní nějaké vnější podmínky, až budu zdravý, až budu mít zajímavou práci, až někdo z mého života zmizí nebo se v něm objeví, až něco bude nebo nebude. Mnoho lidí čeká na to, až přijde ten správný nebo vhodný okamžik, aby něco vykonali nebo změnili způsob života a mnoho lidí se ho také nikdy nedočká, protože to bývá svým způsobem výmluva, jak nikdy nekonat.

Vím, že většinu lidí zajímá, jaké konkrétní formy vnějších aktivit by mohli provádět. Uvedu některé příklady, i když se v této oblasti fantazii meze nekladou. Optimální je, aby si každý našel tu svoji cestu, která mu bude nejvíce vyhovovat a s plným zaujetím ji pak realizoval. Silné emoční zapojení do této realizace má velký vliv na výsledky.

Uvedené příklady jsou seřazeny víceméně náhodně bez ohledu na důležitost či význam pro transformaci.

Přesto bych na prvním místě uvedl jednu věc, která ovlivní všechny ostatní. Neustálá koncentrace na přítomnost a na všechny vlastní aktivity, ke kterým patří i naše myšlenky. Při každé příležitosti se snažit chovat a myslet jako láskyplná zářící bytost. Pokud se dostaneme do konfliktní nebo nepříjemné situace, tak si říct, jsem láskyplná zářící bytost a položit si otázku, jak se chová v takovéto situaci láskyplná zářící bytost. V žádném případě netvrdím, že je to jednoduché, zejména pro lidi mající sklony k cholerickému chování, ale měli bychom se o to alespoň pokoušet. Nejdůležitější je při tom nereagovat na agresi agresí.

Posílání energie ze srdeční čakry komukoliv a čemukoliv. V pojetí mentalismu lze chápat cokoliv také jako bytost. Posílat energii srdeční čakry můžeme posílat planetě Zemi, Slunci a samozřejmě všem bytostem, které nás obklopují a všem, které máme rádi, ale i těm, které úplně nemusíme, všem, o kterých si myslíme, že ji potřebují. Můžeme posílat tuto energii i takzvaně neživým objektům, ale i bytostem nehmotným.

Světlem můžeme čistit přírodu, životní prostředí, ale i astrální svět, který to potřebuje stejnou měrou jako tato naše 3D realita. Můžeme vytvářet ochranu pro sebe i své blízké před negativními vlivy jak hmotných, tak i nehmotných entit, eliminovat negativní vlivy negativních bytostí vůči druhým bytostem.

Významnou formou vnějších aktivit je předávání poznání druhým lidem všemi možnými způsoby. Důležité je to dělat nenásilnou formou, co nejvíce přizpůsobenou lidem, kterým poznání zprostředkováváme a jejich úrovni. Formy mohou být skutečně rozmanité, od pouhé nenápadné poznámky či upozornění až po dlouhodobé vysvětlování. Vždy je však důležité nezdůrazňovat jednu jedinou cestu, ale naopak dát na výběr více možností. Doporučuji nesoustřeďovat se na to, co považujete za slabiny dosavadního poznání, ale naopak na přednosti jiných cest a forem.

Velmi důležitá je vizualizace budoucnosti. Budoucnosti takové, jakou si přeji, aby se realizovala. Prožít si tuto vizualizaci emočně. Ráj není místo někde v nebi nebo v jiné realitě, ráj je tam, kde se cítíme jako v ráji. Nelze nijak podceňovat ani výchovu a vzdělávání obecně, zejména potomků. Samozřejmě učitelé mají kromě rodičů nejdůležitější roli. Takže bych touto formou požádal osvícené učitele, ať přes veškeré možné znechucení ještě vydrží, protože jejich role je skutečně velmi důležitá Rovněž léčení a duchovní, ale i jiná pomoc ostatním lidem může přispívat a také často přispívá ke zvýšení frekvence vibrací.

Jsou i další nenápadné formy aktivit v současné době, jako je šetření vodou, energiemi, minimalizace znečišťování anebo například sbírání odpadků v přírodě Ani aktivity občanské a politické bych nezavrhoval, ale je potřeba si dát pozor na nebezpečí odklonu od původních čistých záměrů, popřípadě na zcela reálnou možnost znechucení z poměrů v těchto dvou oblastech.

Nesdílím zcela jednoznačně názor (ač bych ho po pravdě sdílel rád), že po tom, čemu se někdy říká událost, už nic takového jako občanské či politické aktivity nebudou potřeba. Vyznavači tohoto názoru mají tendenci tvrdit, že vlastně všechny takovéto aktivity brzdí příchod transformace.

Důležitý je vždy záměr a čistota úmyslů a dodržení této čistoty až bych tak řekl za každou cenu. I při transformaci budou potřeba lidé, kteří budou společnost minimálně do určité míry organizovat či řídit a je vhodné, aby se lidé s určitými duchovními předpoklady v nějaké míře na tuto činnost připravovali. Problematickými mohou být některé občanské či politické aktivity, u kterých je někdy opravdu obtížné zabránit konfliktům, které ve svém důsledku vedou ke snížení frekvence vibrací.

Každý si může najít své místo a svoji cestu.

Přisedlíkologie

3.4.2017

Nejsem žádný odborník na všechny formy jemně hmotných parazitů, takže následující text nelze v žádném případě chápat ani jako pokus o vyčerpávající studii, ale spíše jako upozornění na bytosti a jevy, které nám většinou zůstávají ve své podstatě skryty, a na které ještě ke všemu většina a možná dokonce velká většina lidí nevěří a jejich projevy si vysvětluje jinak, popřípadě si je raději ani nezkouší nijak vysvětlit.

Je nutné rozlišovat různé druhy a formy parazitismu a parazitů. Přisedlé duše (dále budu používat jen zjednodušený výraz přísedlíci) jsou podmnožinou množiny jemně hmotných parazitů. Vlastně i jemně hmotní parazité jsou podmnožinou množiny parazité, protože tato množina ještě obsahuje podmnožinu parazitů hrubo hmotných neboli fyzických parazitů. I tyto fyzické parazity je možno dělit na další "čeledi a rody", ale zřejmě nejdůležitější a nejviditelnější je dělení na parazity lidské a parazity ostatní. A lidští parazité mají rovněž své podskupiny a jejich rozdělování lze činit například podle toho, na kom parazitují nebo jakou formou energie se udržují při svém parazitickém životě. Protože jsem však nazval dnešní pořad přisedlíkologie a ne parazitologie, tak se nadále budu věnovat již jen parazitům nehmotným, nebo přesněji jemně hmotným a zejména přisedlíkům.

Jemně hmotné parazity je možné hrubou formou dělit na parazity vyskytující se v naší 3D realitě a na parazity vyskytující se v astrální realitě. Vzhledem k fraktálnímu uspořádání Teoversa se dá předpokládat existence parazitů i v realitách jiných, ale o nich nemám dosud v podstatě žádné informace, což nepochybně souvisí i s tím, že obecně je velmi málo informací o těchto jiných realitách.

Z pohledu existence parazitů i v těchto dalších nám téměř neznámých realitách je zřejmě důležité, že jejich ovlivňování našeho života bude relativně minimální, což však už nemusí být jednoznačné, protože tato hypotéza neovlivňování může být zkreslena naší neschopností ho vnímat. Ovlivňování naší reality bytostmi z vyšších realit asi nelze zpochybňovat a vnímá ho poměrně dost senzibilních lidí, ale s vysokou pravděpodobností se nejedná o parazitismus. Minimálně se dá předpokládat, že vyšší bytosti jsou schopny získávat energii přímo ze zdroje a nepotřebují na nikom parazitovat.

Jen na okraj upozorňuji, že nepochybně existují i symbiotické vztahy, které z jednostranného úhlu pohledu se mohou jevit jako parazitické, ale nejsou jimi. Takové vztahy známe z živočišné a rostlinné říše a patrně se vyskytují i mezi lidmi, popřípadě mezi lidmi a nehmotnými bytostmi. Není však výjimkou, že takovéto symbiotické bytosti mohou parazitovat na jiných bytostech. I na takovémto drobném příkladě je možno pozorovat, jak je to Teoversum neuvěřitelně rozmanité.

Pokusím se načrtnout ještě jedno takové dělení nehmotných parazitických bytostí, a to je dělení na bytosti s vlastní svobodnou vůlí, které můžeme zjednodušeně označit jako duše a na bytosti bez vlastní svobodné vůle, které můžeme opět velmi zjednodušeně označit jako programy. Tyto bytosti programy mohou jednat pouze v souladu s algoritmem programu, i když algoritmus může být i natolik sofistikovaný, že projevy takovéto kvazibytosti se mohou jevit jako projevy bytosti se svobodnou vůlí.

Tyto programy jsou bytosti uměle stvořené většinou za nějakým cílem, i když není úplnou výjimkou i to, že jsou stvořeny náhodně, omylem či pokusy neznalých lidí, kteří tuto tvorbu pojímají jako hru, a pak jsou někdy až velmi nemile překvapeni, jak se jim hra podařila. Mohou si tak způsobit občas až velmi nepříjemné důsledky, kdy takováto uměle stvořená bytost se dožaduje svých práv a zejména práva na život z energie svých tvůrců. Tvorba těchto kvazibytostí s téměř absolutní neznalostí základních principů jejich tvorby, existence a ukončení, může být opravdu nebezpečná. Je až zarážející, jak si někteří lidé hrají s vytvářením těchto programů - parazitických kvazibytostí, aniž se vůbec zajímají o to, jak takovýto program funguje a jak je možné jej ukončit.

Opět si tu dovolím podobenství s počítačovou technologií. Představte si, že se někde dočtete či si stáhnete program na vytváření počítačového programu a pak si takovýto program, o jehož funkci nic nevíte, nahrajete do počítače, aniž víte, jak takovýto program vymazat. Program se začne chovat podle algoritmu, o kterém nic nevíte, a který stvořil někdo jiný a možná k úplně jinému účelu. No a pak se mohou začít dít zajímavé věci. Netvrdím, že se nenajdou i takovíto odvážlivci, ale stále je potřeba mít na paměti, že v tomto počítačovém případě můžete přijít "jen" o data či v horším případě "jen o počítač. Následky v reálném životě při vytvoření kvazibytosti mohou být mnohem horší a příkladů není úplně málo. A to se ještě možná dozvídáme víceméně jen o těch případech, kdy to ještě docela dobře dopadlo.

Názvy těchto kvazibytostí bývají různé, například démon, džin apod.

Výrazně odlišnou skupinou ani ne tak svými projevy, ale záměrem při jejich tvorbě, jsou kvazibytosti tvořené záměrně za nějakým účelem. Účely takovéto tvorby mohou být rozmanité a nemusí být vždy jen negativní, i když otázka pozitivity či negativity bude vždy otázkou úhlu pohledu. Většinou jsou však tyto bytosti - programy tvořeny za účelem získání nějakého prospěchu, což bývá ještě ten lepší případ, protože jsou tvořeny i kvazibytosti za účelem působení utrpení druhé bytosti, či druhým bytostem.

Bohužel nelze předpokládat, že takovéto bytosti jsou tvořeny jen nějakými zkušenými černými mágy, ale jsou tvořeny i tzv. normálními lidmi, pokud ovšem se dá za normálního považovat někdo, kdo se vědomě snaží působit utrpení druhým bytostem. Pravděpodobně lze mezi takovéto formy zařadit i takové fenomény jako je uhranutí, zakletí, prokletí apod.

Většinou se jedná o projevy nenávisti a asi se dá těžko očekávat, že takovíto lidé mají otevřenou srdeční čakru. Dle mých informací jsou takové případy, kdy lidé si v minulých životech zahrávali s černou magií a v tomto životě již nemají vědomosti ani zkušenosti tohoto typu, ale při svém nenávistném projevu vůči jiné bytosti se jim z podvědomí vynoří nějaká formulace, kterou ve své zášti pronesou a parazitická bytost je stvořena a začíná působit, a to někdy i velmi nebezpečně. Tato akce nemusí být namířena vždy jen vůči člověku či lidem. Může se jednat i o to pověstné přání, ať sousedovi chcípne koza. Různá uhranutí a prokletí nejsou jen podivnými lidovými báchorkami či pověstmi, ale mají svůj racionální podklad.

Tyto tu více tu méně vědomé útoky mohou být i velmi nebezpečné a za následek mívají i výrazné zhoršení zdravotního stavu, životní situace a může docházet až k ohrožení života. Informace o použitém vúdú nejsou nijak výjimečné, i když jsou umísťovány do jiných lokalit, než je naše území. Dle mého názoru nesprávně jsou jejich následky přičítány pouze víře postiženého v účinky vúdú, protože jsem přesvědčen, že při použití vúdú je právě vytvořena kvazibytost, jejímž algoritmem je odsávání životní energie napadeného, což mívá za následek až smrt, která ještě dle zjištění lékařů nemá často žádné fyziologické příčiny, žádná zranění či nemoci.

Méně je již uvažováno o tom, že něco obdobného se děje i v našich krajích. Příčiny zhoršeného stavu se dají najít, protože při dlouhodobém a někdy velmi intenzivním odsávání energie dochází k prudkému oslabení imunitního systému, takže se pak tento útok projeví jako onemocnění nějakou chorobou či onemocnění nějakého orgánu. Útoky mohou být vedeny i přímo na konkrétní orgány či čakry a tím i orgány v blízkosti těchto čaker. Například při útoku na nějakého sexuálního konkurenta mohou být vedeny na sexuální orgány.

Považuji za povinnost upozornit, že zdaleka ne všechna onemocnění a oslabení imunitního systému jsou výsledkem nějakého energetického útoku, protože bych nerad vzbudil nějakou paniku v této oblasti. Je však nutné brát v úvahu i tuto možnost, zejména v případech, kdy lékařská věda nenalézá dlouhodobě žádné důvody pro onemocnění.

Obávám se, že pokud v případě útoku parazitické kvazibytosti nedojde k jejímu odstranění nebo účinné ochraně proti takovémuto útoku, je těžké očekávat, že se zdravotní stav zlepší či nebude nadále zhoršovat. Proti uvedeným útokům je vždy vhodné si dělat ochranné vajíčko (jeho vytváření je téměř v každé meditaci, které jsou ke stažení v rubrice meditace ke stažení) a v případě déle trvajících útoků i parabolickou kostku, která útok odrazí zpět k původci útoku. Obrázek parabolické kostky je pro lepší představivost na konci článku.

Pro přesnější rozpoznávání a pojmenování parazitů, kteří nejsou dušemi zemřelých lidí, používám název astrální parazit ve smyslu bytosti, která při pobytu v astrální realitě, tj. ve snu odčerpává lidem energii jako svoji potravu. K tomu vytváří ve snové realitě pro snícího člověka negativní situace, které probouzí v člověku negativní emoce jako je strach, úzkost, agrese apod. a tyto energie pak odčerpávala.

Název parazitická kvazibytost používám pro entitu, kvazibytost - program uměle vytvořený nevědomky z nenávisti, kletby apod. nebo vědomě k poškození druhé bytosti. Na rozdíl od té první entity - astrálního parazita, který má schopnost jednat svobodně, kvazibytost může jednat pouze v souladu s algoritmem svého programu a nemá svobodnu vůli.

Přisedlé duše, neboli přisedlíci jsou duše zemřelých, které po smrti těla neodešly či nebyly odvedeny do astrální reality či barda, jak jsou tyto reality nazývány. Od přisedlíků je třeba rozlišovat duše zemřelých, které po smrti těla neodešly do astrální reality, ale nepřivtělily se do žádného těla a zůstávají stále v této realitě, i když mají pouze jemně hmotné astrální tělo a jejich možnosti zasahování do naší reality či možnosti jejího ovlivňování jsou omezené, ale nejsou nulové. I takovéto bytosti, které jsou někdy nazývány vzhledem ke svým projevům poltergeisty (lomozící duchové) mohou napáchat pěkné škody a působit utrpení lidem v místě jejich působiště. Myslím, že jejich existence, působení a zneškodňování byla dostatečně zpopularizována filmy či seriály. Zřejmě nejznámější filmem je film Ghostbusters (Krotitelé duchů). Běžná realita však bude poněkud odlišná a ne tak dramatická, i když může být opravdu velmi nepříjemná.

Po trochu delším úvodu, dá-li se to tak vůbec nazvat, se dostávám k hlavnímu tématu, kterým jsou přisedlíci. Jedná se o duše, které po smrti těla neodešly do astrální reality a zůstaly v naší 3D realitě a z mnoha různých důvodů se přivtělily do jiného těla, které však stále ještě duši má. Jsem si vědom toho, že tato formulace je silným zjednodušením a zkreslením, protože jak už jsem mnohokráte zdůrazňoval, tvrzení, že tělo má duši je opravdu hodně nepřesné, ale pro snazší pochopení je tato formulace nejvhodnější.

Těch důvodů, proč duše neodešla nahoru, je skutečně mnoho, ale je tu jeden fakt vztahující se specificky k České republice, který ovlivňuje skutečnost, že u nás je těch přisedlíků opravdu poměrně hodně a nedá se vyloučit, že v nějaké statistice, u které si však neumím představit, kdo by ji sestavil, bychom obsadili první místo na světě.

Tím důvodem je víra (samozřejmě někteří to označí za vědomost), že neexistuje posmrtný život, což vzhledem k velkému počtu ateistů u nás je jev pochopitelný. Nespornou výhodou projevující se v menším množství přisedlíků bude víra v nějakou formu existence po smrti těla, zejména u forem náboženství či filozofických nauk založených na principu reinkarnace. Samozřejmě tam, kde součástí vzdělání jsou knihy mrtvých, je situace zcela odlišná. U monoteistických náboženství je rovněž víra v odchod do nebe či pekla, takže existuje tam povědomí o tom, že smrtí to zcela nekončí. Ale řešil jsem i případ, kdy křesťanka velmi ovlivněná a bohužel negativně pravděpodobně katolickým knězem, se přivtělila do "cizího" těla, protože se bála, že vzhledem ke svému rozvernějšímu sexuálnímu životu přijde do pekla a moc se jí tam nechtělo, což se dá pochopit.

Důvodů pro to, že duše po smrti těla neodejde nahoru, je poměrně dost a některé příklady uvedu. Jedním z častějších důvodů je nedostatek poznání a víra v neexistenci posmrtného života a astrální reality. Argumenty při rozhovoru s přisedlíkem jsou asi tohoto typu. Žádné nebe, žádná astrální realita neexistuje, to jsou jen výmysly pánbíčkářů, tak není kam odcházet. Kde a v jaké formě se vlastně vyskytuje, neřeší a to pravděpodobně zcela vědomě.

V této části se budu věnovat blíže tématu práce s přisedlíky. S výjimkou zjišťování existence přisedlíka je práce s poltergeisty velmi podobná práci s přisedlíky. Existence poltergeista či jeho projevy je většinou oznamována lidmi, kteří zaznamenali jejich projevy nebo trpícími jejich aktivitami, případně jejich blízkými, což se děje zejména v případech, kdy o existenci poltergeistů ti, kteří jsou objektem jejich aktivit, neví nebo v ni nevěří.

Na prvním místě při práci s přisedlíky je zjištění jejich přivtělení u konkrétních bytostí. I domácí zvířata mohou mít přisedlíka. Nevím, zda je něco takové možné i u rostlin, ale zažil jsem už v této oblasti tolik překvapení, že ani to nemohu vyloučit. Zvíře by nemělo mít lidského přisedlíka a naopak člověk by neměl mít zvířecího přisedlíka. Bez této fáze logicky nelze přistoupit k odeslání přisedlíka či přisedlíků, protože nejsou výjimečné případy, kdy jsou známy jen obtíže člověka či jeho problémy, zejména ty, které působí ostatním lidem, ale nikdo neví, že se jedná o přisedlíka. Pravděpodobnost existence přisedlíka vyplývá z následujících příznaků.

Vysoký stupeň závislosti na alkoholu či jiných drogách, na sexu, na automatech a podobně, u těžce závislých je pravděpodobnost existence přisedlíka poměrně vysoká a vyléčení bez odvedení přisedlíka naopak nepravděpodobné.

Výrazné změny chování jakoby dvou různých osobností, dalo by se to nazvat syndrom Jekyl a Hide.

Nedostatek energie, výrazná únava až únavový syndrom, oslabený imunitní systém, různé nemoci, aniž by lékaři zjistili příčinu a dařilo se nemoci vyléčit, přičemž se nemusí jednat o těžké nemoci, ale většinou je jich více. Nedostatek energie oslabuje imunitní systém, což může být i příčina různých nemocí.

Časté depresivní stavy a časté kolísání nálad.

V konkrétním případě bývá i souběh těchto příznaků. Existence příznaků samozřejmě neznamená vždy existenci přisedlíka.

Při zjišťování na dálku a případné odvedení je důležité jméno a příjmení potencionálního nositele a jeho fotka (optimální je pokud jsou zřetelně vidět oči), aby bylo možné se napojit, a samozřejmě uvedení příznaků, to znamená, jaké potíže se u nositele projevují či jaké potíže působí svému okolí. Už z té fotky (hlavně z očí) se dá často poznat (asi tak na 90 %), zda se vyskytuje přisedlík nebo ne. Určitě je vhodné sdělit i třeba jen v krátkosti potíže, nejen dotaz na přisedlíky, protože podle příznaků či působených obtíží je možné s přisedlíkem lépe komunikovat.

Neobávejte se odesílat přisedlíka sami. Ostatně proto uvádím návody, jak to provádět, abyste se nemuseli obracet na někoho jiného. Po minulém semináři v Praze mi už jedna účastnice napsala, že se ji podařilo úspěšně odeslat dva přisedlíky. Nezapomínejte si však vždy předem dělat ochranu, abyste přisedlíka nepřevzali a bylo by dobré, abyste měli určitou představu či jistotu o své aurické ochranně. Důležité také je, aby přisedlík byl odveden "nahoru" a ne jen "vyhnán" z těla, protože existuje možnost, že by se přisedl do jiného těla. Kromě toho je potřeba si uvědomit, že odvedení přisedlíka není jen pomoc nositeli, ale téměř ve všech případech i přisedlíkovi. Jeden přisedlík mi na rozloučenou řekl, že až přijdu nahoru i já, tak že mi odvedení přisedlíci udělají slavnost na uvítanou.

Optimální forma zjištění přisedlíka dle mých zkušeností je při meditaci při rozšířeném stavu vědomí. První dotaz směřuje na to, zda zkoumaná bytost má přisedlíka či nikoliv. Po té je vhodné zjistit, o jakou duši se jedná a proč přisedla formou normálního rozhovoru a snažit se mu vysvětlit, že ubližuje jak nositeli, případně jeho blízkým a také i sobě. Velmi často se jedná o nešťastnou duši, která nahoru neodešla z důvodů nedostatku poznání, jak jsem o tom mluvil minule, ale nejsou výjimkou ani případy, kdy se přisedlík (opět z nedostatku poznání) mstí za utrpení, které mu způsobil nositel. Vždy se jedná o subjektivně pociťované utrpení i o subjektivně vnímané zavinění druhou osobou, i když pohled třetích nezávislých osob může být zcela odlišný. Nejsou ale výjimečné ani případy, kdy se přes nositele mstí osobě blízké nositeli, která mu způsobila utrpení. Důvodem takovéhoto zprostředkovaného působení bývá často to, že k původci utrpení se nemůže přivtělit vzhledem k jeho silné aurické ochraně. V jednom případě se přivtělil k osobě blízké, protože osoba, které se chtěl mstít už přisedlíky měla.

Upozorňuji, že dle mých zkušeností se téměř vždy jedná o nešťastnou bytost a ne o bytost zlou, což by mělo mít vliv na formu odvádění přisedlíka. To znamená, že tou formou by mělo být vysvětlení jeho současné situace, případně i vysvětlení, co by mělo následovat, aby přisedlík odešel tam, kde po smrti těla měl být, aby mohl pokračovat ve svém reinkarnačním cyklu.

Vždy se mi osvědčilo posílání energie ze srdeční čakry, protože většinou nešťastní přisedlíci tuto energii v předchozím životě téměř nezažili a přítomnost této energie v astrálním světě může být pro ně jednou z motivací k odchodu. I v této situaci je důležité používat či se spoléhat na intuici, která pomůže při zvolení vhodné motivace pro konkrétního přisedlíka.

Nikdy se nejedná o náhodu, ale vždy jsou ve hře i karmické vazby, jak pro nositele přisedlíka, tak i pro jeho okolí. Tak jako vše v našem životě, není vhodné ani přisedlíka vnímat jako jakousi nespravedlivou hru osudu. Vždy vše v našem životě je nutno chápat jako učební látku.

Po odchodu přisedlíka je potřeba udělat ochranné vajíčko a podat nositeli či jeho blízkému informace o vhodných formách práce na sobě. Tam, kde není možné vše vysvětlit náležitě nositeli, je nutné vše probrat s někým blízkým. Nemusí dojít vždy k okamžité změně, ale zároveň často k ní také dochází. Někdy je to pro nositele, ale i okolní bytosti, překvapení k jakým změnám došlo. Nutno však počítat s dvěma fenomény. Po odvedení přisedlíka se může projevit původní charakter nositele, který i bez přisedlíka není dokonalý. Dalším faktorem zejména při dlouhodobém působení přisedlíka, je osobní morfogenetické pole nositele, takže může působit něco, co by se dalo nazvat fantomovým efektem, který však po určitém čase zejména za přispění práce nositele a blízkých osob se vytratí. Nelze zapomínat ani na karmické vazby, které se mohou projevit jinými druhy problémů či potíží.

Osobně plně doporučuji jednat vždy s láskou a snahou vše důkladně vysvětlit, a pokud je to jen trochu možné bez jakýchkoliv násilných akcí či něčeho, co by se dalo označit jako vymýtání. V některých případech je možné přisedlíkovi i pomoct s vlastním odchodem i energeticky i informací. Např. představou tunelu se zářícím světlem na konci a vítajícími zářícími bytostmi a jakýmsi energetickým posuvem nahoru.

V případě exorcismu dochází často k tuhému odporu a výrazně negativním reakcím vůči exorcistovi. Nemusí se vždy jednat o ďábla či jiné zlé síly (exorcismus bývá definován jako vymýtání ďábla nebo zlých sil), ale může se jednat o přisedlíka, který měl špatnou zkušenost s farářem či knězem, nebo s církví. Pokud se jedná například o přisedlíka, který byl upálen, tak se asi nelze divit projevům nenávisti a tuhého odporu vůči exorcistovi jakožto představiteli nenáviděné církve. Kromě toho při exorcismu, kdy se nejedná většinou o laskavé vysvětlení příčin stavu přisedlíka a inkarnačního cyklu, což ostatně ani nelze očekávat vzhledem k věrouce církevního hodnostáře, může docházet k tomu, že přisedlík sice nositele opustí, ale místo aby odešel "nahoru" k přípravě na další inkarnaci, najde si jiného nositele. Forma odvedení přisedlíka je proto velmi důležitá.

Přisedlíkologie dodatek

9.6.2017

K přisedlíkům a reakcím na jejich odvedení připojím ještě pár dodatečných informací, z nichž některé jsou ale poměrně dost důležité.

Výsledky odvedení přisedlíka. V případě, že zůstává pocit, že se odvedení neprojevilo, je tu několik možností.

a) Ten, kdo přisedlíka odvádí, se mýlí, nebo dostal špatnou nebo nepřesnou informaci (už z principu se nedá tato možnost vyloučit), kdybych však neměl poměrně dost informací o projeveném zlepšení, tak bych s prací s přisedlíky zcela přestal

b) Přisedlík byl u nositele poměrně dlouho a určité projevy či charakteristická chování se zakotvily v osobním morfogenetickém poli nositele a bude trvat delší dobu (v kategorii měsíců), než při současné práci nositele na sobě dojde k trvalé změně i v osobním morfogenetickém poli nositele a následné trvalé změně chování či stavu nositele.

c) Odvedením přisedlíka se nemění charakterové vlastnosti nositele, takže přisedlík může situaci vylepšit, ale ne zcela změnit. Pokud byl někdo cholerik a agresivní i před tím, než se k němu přivtělil přisedlík, nelze předpokládat, že odvedením přisedlíka se toto změní. Je však předpoklad, že nositel bude mít po odvedení více energie a více svobody k práci na sobě.

d) Přisedlík se výrazně neprojevoval kromě mírného odebírání energie a nositel není dost citlivý, aby to na sobě ihned zpozoroval, a je potřeba větší časový odstup včetně práce na sobě, aby došlo k pozorovatelnému zlepšení. V nemálo případech zaznamenají zlepšení spíše blízcí bývalého nositele.

Poměrně hodně lidí však výraznou změnu či jen pozorovatelnou změnu zaznamenalo ihned. Ostatní by si měli ponechat určitý časový odstup (orientačně měsíc), než se ozvou, že se nic nezměnilo. Pak se udělá kontrola. V kritičtějších případech je však možno samozřejmě reagovat okamžitě.

Jen bych ještě rád upozornil, zdaleka ne všechny obtíže všeho druhu jsou působeny přisedlíky. Často se jedná o karmické vazby, a tak odvedením přisedlíka se nemusí změnit základní negativní charakteristika nositele, případně nejzávažnější problémy. Je také nutno chápat, že i přisedlík je následkem karmických příčin, a to jak pro nositele, tak i pro jeho okolí, které negativní působení přisedlíka pociťuje někdy hůře než samotný nositel.

Rozprava s přisedlíky je telepatická, takže není nutno se obávat, že přisedlík není Čech či ani dokonce pozemšťan.

Pokud někdo chce informaci, zda je či není přítomen přisedlík a přisedlík není zjištěn, tak není možné nic jiného zjišťovat, protože v tomto případě je nutná výslovná žádost od toho, koho se to týká. Výslovná žádost nemusí být pouze, jestliže se jedná o odvod přisedlíka.

I po odvedení mohou přetrvávat problémy, protože nemusí být způsobeny přisedlíkem, ale jinými faktory, například karmou. Kromě toho vývoj prochází téměř vždy po sinusoidě, což znamená, že po počátečním velkém zlepšení se stav může opět zase zhoršit, ale není třeba propadat panice, protože se opět zlepší, ale chce to pracovat. Složitější situace je v případě, že dotyčný o těchto věcech nechce nic slyšet. Pak je potřeba mu pomáhat, ale musíme si být vědomi toho, že za nikoho nic nemůžeme vyřešit, můžeme jen pomoct a poradit.

Některé bloky pak může vyřešit jen kvalitní regresní terapie. Funguje samozřejmě i autoterapie a může to být nejlepší řešení. Nesmí si však člověk nic nalhávat a přikrašlovat, což také není vždy zcela jednoduché. Ovšem stejně časté, ne-li dokonce častější jsou i případy opačné, kdy si lidé zkreslují svůj obraz ve svůj neprospěch.

Děti mají často přisedlíky po očkování. Znovu zdůrazňuji, před každým očkováním a také po něm a při každé návštěvě v nemocnici, při větších léčebných, zejména chirurgických zákrocích dělejte dětem pečlivě ochranné vajíčko.

Považuji za důležité upozornit, že po ozařování a chemoterapii a s tím spojenými pobyty v nemocnici je velká pravděpodobnost získání přisedlíka. Těmito procedurami dochází k výraznému oslabení jemně hmotného i hrubo hmotného imunitního systému a při pobytu v nemocnici je velká pravděpodobnost potkání duše, která neodešla nahoru. Opět zdůrazňuji, pokud něco takového musíte podstoupit, je nutné si velmi pečlivě dělat ochranné vajíčko a meditace na první tři čakry.

Více sportovců má přisedlíka. Speciálně jsem se podíval na jednu mladou sportovkyni, která kvůli únavovému syndromu skončila sportovní kariéru dost předčasně a zjistil jsem u ní přisedlíka. Při extrémních výkonech a tréninkových náporech a závodních stresech je jemně hmotný imunitní systém často oslaben, velmi klesá po nějakém takovém výkonu a potom se nějaká ta bytost snadno přivtělí. Po každém náročném tréninku nebo závodě by mělo být první dočerpat naplno co nejvíc energie, a samozřejmě také si vytvořit ochranné vajíčko před závody. U sportovců je stále ještě oblast, kde by se dalo hodně dělat a se zajímavými výsledky, kdyby k tomu byla ochota. Věčná zranění a nemoci ovlivňují sportovní kariéru velmi výrazně a pomoc v této oblasti by pro některé mohla být velmi výrazná. Samozřejmě i v oblasti psychiky by mohlo být odvedení přisedlíka pro některé sportovce velký přínos. Například otevření šesté čakry pro zlepšení intuice by mohlo být výrazným přínosem.

Přisedlíci politiků - již jsem několikrát mluvil o tom, že mě zklamal v podstatě každý politik, který se mi zdál v počátku sympatický. Zajímavé je rovněž, že po odchodu z funkce mnozí a nejen naši politici mají a veřejně prezentují názory, které jsou někdy i výrazně odlišné od toho, co říkali, když byli ve funkci. Vytvořil jsem si hypotézu, že existuje varianta, že většina politiků, kteří se dostanou k moci, je ovládnuta přisedlíkem, který takového politika řídí.

Přisedlíci vrcholových politiků jsou duše zemřelých lidí z horních vrstev globálních elit, které po smrti zůstávají a přivtělují se k vrcholovým činitelům v politice, ekonomice a v armádě a případně tím ovlivňují celosvětové dění velmi silně. Tito činitelé pak vlastně bez vlastní vůle vykonávají agendu přisedlíků. Počítají s tím a také to tak vypadá, že se jim po smrti dařilo odejít do speciální vrstvy astrální reality Země, která odpovídala jejich výši a specifickému vzoru vibrací, kde se utvrzují ve svých záměrech a po té se inkarnují zpět do příslušníka vrchní vrstvy globálních elit. Takto je tento systém dlouhodobě udržován. Velmi často, možná vždy, se jedná o reptiloidní duše, a proto se jim vždy daří odejít do speciální vrstvy astrální reality Země, která odpovídá jejich specifickému vzoru vibrací, a tím mají možnost opětovné reinkarnace do globálních elit a ovládání planety.

V KGB tyto informace zřejmě byly k dispozici, a proto na to byl Putin připraven a má velmi silnou ochranu, kterou si často upevňuje ve spolupráci se silnými ruskými senzibily - možná šamany, možná mimozemskými entitami. Obdobně je pravděpodobně chráněn i Lavrov. Naopak Jelcin vzhledem ke svému alkoholismu byl snadno ovladatelný.

Kromě toho jsou na politiky posílány parazitické kvazibytosti - programy, které silně ovlivňují politiky dle vytvořeného programu. Programy jsou měněny dle momentální situace a lze je ovládat na dálku. Z pohledu těchto informací je možné chápat podivná jednání politiků před funkcí, ve funkci a po funkci.

Na základě jednoho emailu jsem si uvědomil, že se do mých výkladů vloudila jedna nepřesnost, která pak může způsobovat nedorozumění. Ta nepřesnost či možná spíše nejednoznačnost v používání termínů spočívá v tom, že název astrální parazit se používá ve smyslu bytosti, která při pobytu v astrální realitě, tj. ve snu odčerpává lidem energii jako svoji potravu. K tomu vytváří ve snové realitě pro snícího člověka negativní situace, které probouzejí v člověku negativní emoce jako je strach, úzkost, agrese apod. a tyto energie pak odčerpávala.

Otázka zní, proč neodvést či nenechat rozplynout astrálního parazita. V případě astrálních parazitů a jimi odebírané energie během snů, se nemusí a také velmi často nejedná o jednoho konkrétního astrálního parazita, jako v případě přisedlíka, poltergeista nebo parazitické kvazi bytosti. V astrální realitě je velké množství astrálních bytostí, které se živí našimi negativními energiemi, takže nemá smysl se soustřeďovat na práci s jedním z nich. Také je problém, kam je odvádět, když už nejsou v naší 3D realitě.

Již existuje více běžných lidí (myšleno lidé, kteří nejsou léčitelé), kteří sobě nebo někomu druhému odvedli úspěšně přisedlíky. Vhodnou pomocí je při tom meditace na odvedení přisedlíka. I když se to nemusí podařit, je to vždy přínosem, protože přisedlík, který meditaci rovněž vnímá, získá informace o reinkarnacích a o podstatě přisedlíků a je s ním pak jednodušší práce, protože již má podstatné informace.

Meditace na odvedení přisedlíků by bylo vhodné pouštět tam, kde je to jen trochu možné, například v nemocnicích, domovech důchodců a podobných místech. Je to příležitost pro zdravotnický personál pacientům, ale v neposlední řadě i sobě, energeticky vylepšit místo. Kamarád si ji v nemocnici pouštěl a viděl některé duše odcházet. Kromě toho je dobré ji pouštět, když máme pocit, že my nebo někdo jiný má přisedlíka.

Za života jeden přisedlík, který byl docela mocná bytost (asi šaman, a byl s ním zajímavý rozhovor, překvapilo mě, jak se choval docela uctivě) a neodešel nahoru vědomě, chtěl ještě pokračovat a přisedl speciálně k Evropanovi, protože chtěl prozkoumat situaci v Evropě, a chtěl zjistit, zda by to bylo vhodné místo pro příští život. Přisedlík se od svého nositele naučil jadrné české výrazy. Překvapily ho silné energie srdeční čakry, až by se dalo říct, že je v této intenzitě neznal. Obávám se, jestli většině indiánských šamanů nechybí při jejich výuce cesta lásky. Zdá se, že indiáni mají také poměrně dost reptiloidních genů. Myslím, že je to zajímavá otázka a možná by to také ledacos vysvětlovalo.

Je možné, že některé děti, které se projevují jako geniální nebo mají neobvyklé projevy typické spíše pro dospělé lidi, mají přisedlíka. Až dítě doroste a dostane se na úroveň přisedlíka a jeho "genialita" tím skončí, bude se vyvíjet jako normální běžný člověk. Pokud tedy není geniální přisedlík.

Zápisky M.Z. duben až květen 2017

9.6.2017

Není nutno dodržovat přesně meditace tak, jak jsou vedeny. Je možné použít první část k uvedení do rozšířeného stavu vědomí a po té se odpojit a řešit to, co řešit chceme, případně po skončení meditace dále pokračovat ve stavu rozšířeného vědomí. Ostatně já to také činím. Dělejte vše tak, jak vám to nejlépe vyhovuje. Doporučuji k posílení transformačního procesu posílat energii Zemi, prosvětlovat astrální realitu, nebo meditovat jen tak na ticho. V podstatě na cokoliv, co člověk potřebuje nebo cítí. Meditace velice pomáhá, což prokazují už i vědci. I podle nich má meditace kladné účinky a dokonce prodlužuje život, protože má vliv na prodlužování telomerů, které mají vliv na délku života. Zvyšuje frekvenci vibrací meditující bytosti, ale i celému okolí.

Doporučuji udělat ochranné vajíčko před každou meditací, kterou děláte s někým jiným, nejlépe oběma.

Je mnoho různých názorů jak pracovat na sobě a mám pocit, že dost často se stává, že lidé, kterým se dostala určitá milost, že mnohé odpracovali v minulých životech a došlo u nich k jednorázovému probuzení, až osvícení mají pocit, že už nemusí vůbec nic dělat, že stačí být a ono to přijde.

Jenomže lidé, kteří mají bloky, karmické vazby napřed potřebují bloky odstranit, případně odstranit přisedlíky nebo nějaké parazitické kvazibytosti a pak teprve mohou se pohnout dál, protože bez toho to prostě nejde. Rady typu: "Buď jenom v tichu a v lásce'", jsou sice hezké, ale jak je dodržovat, když někoho těžce pronásleduje životní osud, mám těžké zdravotní problémy, celoživotní bolesti a migrény?

Obecné vlastnosti pyramid. David Wilcock tvrdí, že pyramida vytváří vortex - vír fotonů, který má pozitivní účinky na vše. Velmi důkladnou studii provedli Rusové a staví velké pyramidy z plastových trubek. Nesmí v nich být žádný kov. Pokud měděná, tak se nesmí vyskytovat žádný jiný kov, ale ty prodávané na internetu obsahují ocelové prvky, což snižuje účinnost. Dle tvrzení Wilcocka kovové prvky pohlcují vířící fotony, které právě jsou tou účinnou energií pyramid. Proto, pokud máme doma pyramidu a posadíme se do ní na židli, neměla by obsahovat žádné kovové spojovací prvky a samozřejmě neměla by být z kovu. Použití pyramid je velice všestranné - čistění vody, nabíjení potravin, na zkvalitnění semen a rostlin, voda na zalévání. Na internetu lze zjistit mnoho dalších informací.

Tato pyramida má několik zajímavých vlastností a parametrů. Podle měření je velice účinná a její účinnost je výrazně vyšší, než účinnost na internetu dostupných měděných pyramid. Neobsahuje žádné účinnost rušící prvky. Je velmi lehká a je laciná. Šikovný kutil si ji dokáže vyrobit sám.

Je možné ji velmi snadno a rychle smontovat a demontovat. Čas montáže a demontáže je v kategorii dvou či tří minut pro jednoho člověka. Výměnou jejich prvků (trubek základny a hran pyramidy) je možné velmi snadno a rychle měnit její velikost pro různé účely. Například je možno používat pyramidu o délce základny 50 cm pro nabíjení potravin či vody a po rychlé výměně prvků (trubek) sestavit pyramidu o délce základny 200 cm pro léčení lidí, ale i jiných bytostí jako jsou domácí zvířata či rostliny. Po demontáži je velmi skladná.

Návod na výrobu ke stažení zde

https://uloz.to/!ABKj6VGs42la/13-vyroba-pyramidy-docx

Adresa na výrobce zde http://www.miroslav-zelenka.cz/cz/hlavni-stranka/odkazy

Otázka: "Již jednou jste mi poradil, za což vám velmi děkuji opět mě tak napadlo se zeptat, pokud děláme si meditaci na odvedení přisedlíka není lepší si dělat ochranné vajíčko po odvedení nebo před odvedením?"

Odpověď: "Záleží na tom, zda odvádíte přisedlíka sobě nebo někomu jinému. V případě, že sobě, je vhodné dělat ochranné vajíčko po odvedení. V případě, že odvádíte někomu jinému, je vhodné si dělat ochranné vajíčko před odváděním.

Při tvorbě ochranného vajíčka není nutno meditovat, ale pro mentální účinky je vhodné být v alfa rytmech, ve stavu rozšířeného vědomí.

Čím více lidem pomáháte, tím více dostáváte energie. Jsou bytosti, které vám pomohou, když vidí, že chcete pomáhat ostatním lidem. Přímo bez vašeho požádání posílají energii, nabíjejí vás a nemá to nic společného s tím, že jste průtoční, to je samozřejmé. Ale oni vás nabíjejí, aby váš rádius způsobilosti byl větší.

Když se snažíte předávat poznání a lásku, tak záleží na tom, jak jste energeticky silní, jestli dosah vaší aury je 3 m, 25 m nebo 100 m. Tyto bytosti vás také chrání před útoky, ovšem jen do doby než začnete zneužívat sílu své aury, což se bohužel děje často. Zneužití může mít různou podobu - závislost na energiích, druhých, slávě, obdivu, penězích nebo sexu.

Jak jsem již často připomenul, tak jeden ze základních principů Teoversa je princip polarity. Podstatou tohoto principu je, že vše je polaritní. Nejnázornější představou tohoto principu je magnet. Když magnet s jeho dvěma póly rozdělíte na dvě poloviny, obě tyto poloviny mají opět základní charakteristiku magnetu, mají dva póly. Když pomyslně oddělíte od sebe jin a jang (jinové a jangové energie), tak každá z těchto dvou složek je polaritní. V rámci určité míry obraznosti si tak můžeme představit, že energie jin (samozřejmě i jang) má rovněž dvě složky a pro jednoduchost si je můžeme představit jako jin pozitivní a jin negativní. Proč se věnuji speciálně energii jin, je z toho důvodu, že se stále mluví o tom, že je to energie, které je na Zemi stále ještě nedostatek ve srovnání s jangovými energiemi. V této souvislosti je důležité vnímat i energie, které ovlivňují a snaží se ovlivňovat dění na Zemi.

Působí zde pozitivní světlé jinové energie, ale také negativní temné jinové energie. Tyto temné jinové energie mají často charakter klasické černé magie. Samozřejmě se ovšem tváří jako zářící světlé energie a někdy je to opravdu i těžké rozeznat, protože používají světelné terminologie a dokonce i postupy. Rozpoznat to lze u těch hodně sofistikovaných jen intuičně, vnímáním přímo té energie nebo jejím testováním například kyvadélkem.

V této souvislosti upozorňuji - nenechte se zastrašit, vychýlit z rovnováhy, či dokonce uvrhnout do deprese některými výroky různých vědem a kvazi léčitelů, kteří vám jsou schopni říct i neuvěřitelné až hrůzostrašné věci o vás či vašich minulých životech. Rovněž jsou i naprosto evidentní případy negativní jinové energie jako například některé aktivity hnutí zelených, zejména jejich militantních odnoží. Nebezpečnost těchto temných jinových energií spočívá v současné rozšířené propagaci kladného vlivu jinových energií na situaci na Zemi. Posluchači, kteří znají i mé starší pořady si jistě vzpomenou na mé příspěvky v této oblasti. Ale jsou jinové energie a jinové energie. Přiznám se, že jsem vnímal tyto věci čistě intuičně, takže s některými lidmi (zejména ženami) a jejich názory či energiemi, které jsem vnímal jako jinové, jsem nerezonoval, ale informaci o podstatě tohoto fenoménu jsem obdržel nedávno. Někdy se jedná o skutečně nebezpečné černomagické podprahové útoky. Otázkou zůstává, jak v konkrétních případech jsou tyto aktivity ze strany jejich tvůrců a opět nejčastěji žen vědomé či nevědomé a řízené někým jiným. Můžeme si z tohoto úhlu pohledu představit současnost jako šachovnici světa, kde králové hrají svoji státotvornou existenční roli, ale tak jako v šachu rozhodující roli hrají královny a opět je možno si představit úlohu bílé a černé královny.

Je potřeba si dávat velký pozor a být citlivý na energie, které si hrají na světlé jinové energie zachraňující jinovou matku Zemi Gaiu. Všechny informace a energie na obranu Země je nutno velmi pečlivě zkoumat. Jsou často magicky ovlivňovány. Nemalé procento lidí té sugesci podlehne a skutečně tomu uvěří a uvěří i věcem, které normálně logicky myslícímu člověku připadají jako nesmyslné. Jsou to někdy aktivity, které se snaží okouzlit svojí čistotou úmyslů.

Zvláštní je, že lidé, kteří se neztotožňují s vlastním egem a mají prožitky jiných eg či dokonce realit jsou považováni za blázny. Bohužel ne zcela výjimečně lidé, kteří mají podobné prožitky i sami sebe z nedostatku poznání považují za blázny a nechávají se léčit na psychiatrii, kde z nich pomocí drog nakonec blázna skutečně udělají ve snaze potlačit jeho schopnost vnímání jiných eg či realit. To je zvláštní.

Je problematické definovat přesně blázna. Rozesmála mě definice blázna ve Wikipedii: Blázen je člověk trpící šílenstvím 

(bláznovstvím, nepříčetností), tedy takový, který se neřídí obecně akceptovanými sociálními normami 

kultury, která jej obklopuje. Přeloženo do lidštiny, blázen je člověk, který se nechová jako většina. Ještě bych si dovolil doplnit jako zmanipulovaná většina. Obecně akceptované normy kultury, která nás obklopuje, je nemít žádné "nepovolené" zážitky, které jsou mimo rámec materialistické vědy. Zdůrazňuji v naší západní společnosti, protože v jiných kulturách tomu tak není.

Rád si tvořím vlastní "definice" i při plném vědomí, že se nemusí všem líbit. Podle mého vnímání je blázen člověk, který nepřesně vnímá realitu. Pokud se někdo ztotožňuje s vlastním egem a je přesvědčen, že je egem a ne duší (vědomím), tak nepřesně vnímá realitu, tudíž je blázen.

Blázen tedy není ten, který vnímá více realit a více svých různých rolí a je si plně vědom, v které roli či realitě se zrovna nachází, nebo že je mimo ego svého současného života, své současné inkarnace. Naopak blázen je ten, který je přesvědčen, že je egem, tělem a myslí, což je v naší společnosti většina lidí. Oni nepřesně vnímají realitu. Jak pak má naše společnost vypadat, když většina lidí jsou blázny. Důležité je nenechat se ovlivňovat žádnými dogmaty, vše je možné, o všem se dá uvažovat jako o možnosti a pokud přijmeme jeden základní fakt, že vše je jedno ohromné vědomí, tak je skutečně možné vše. To je problém této společnosti a její dlouhodobé manipulace, kdy námi bylo manipulováno a v podstatě uměle vloženo do morfogenetického pole lidstva na Zemi, co všechno není možné. A když jsme tomu uvěřili, tak to pro nás možné není. Kdyby nebylo velice silné morfogenetické pole nevíry v naše možnosti, tak bychom byli daleko více vědomými tvůrci své reality. Nejdůležitější je vždy přesvědčit sám sebe, že něco jde

Dvě největší překážky pro chápání reality jsou hmota a lineární čas - přesněji řečeno přesvědčení o existenci hmoty a lineárního času Vždy jsme spolutvůrci své reality, ale otázka zní jak dalece vědomě. Kdo se na to zaměří, tak je schopen si utvářet vědomě realitu. Otázka je jenom s jakou časovou prodlevou. Jak rychle jsme schopni realizovat naše myšlenky v této hmotě. V podstatě si utváříme svět svými myšlenkami. Vždyť my sami sebe utváříme v každém okamžiku mentálně. My sami se představujeme v této realitě, kdybychom to nedělali, tak tu nejsme. Stala se mi nedávno příhoda, kterou si v podstatě neumím vysvětlit jinak, než že jsem si vytvořil jinou realitu, i když si tedy umím představit, že by se mi líbilo tvořit si ji trošku na jiných věcech. Možná, že to byla jen ukázka možnosti. Třeba kdybych se tomu věnoval… i když nepochybně s vysokou dávkou opatrnosti a pokory.

20 tis. probuzených může ovlivnit republiku.

Stále mně vyšší bytosti učí myslet jinak. Vidělo mně na "Cestách k sobě" 50 tisíc lidí. Co to je, když je tady na Zemi těch lidí 7 miliard? Dostal jsem informaci, že 20 tisíc probuzených může ovlivnit republiku. Jenže koho považovat za probuzeného?

Je těžké stanovit přesnou definici. Možná není nejpřesnější výraz probuzený. Nejpřesněji by se dali tito lidé určit výší frekvence vibrací, ale to je opět určitý problém, jak to měřit. Přístroj buď neexistuje, nebo je přísně utajovaný. Takže dalším ukazatelem je stav otevřenosti čtvrté, páté a šesté čakry, kdy problém měření zůstává, ale přece jen jsou to parametry, které je možno při určité míře senzibility při osobním kontaktu s konkrétním člověkem odhadnout a při senzibilním měření je procentuální vyjádření mnohem snadnější k vyjádření a pochopení, než jakási absolutní hodnota frekvence vibrací. Jeden z možných druhů měření přinesl tyto výsledky v Yotta Hz, což je 10 na 24 Hz (hertz je jednotka frekvence). Probuzený je od 65 YottaHz výše a český průměr je 24 Yotta Hz. Dalším možným ukazatelem je stav horních čaker. V tomto případě by měly být hodnoty probuzeného - srdeční čakra 85 %, krční čakra 74%, a šestá čakra- třetí oko 95%. Samozřejmě je nutno tyto hodnoty chápat jako velmi orientační. Dosavadní stav je velmi přibližně takový, že probuzených je v Česku 5 tisíc a 5 tisíc se hodnotám probuzeného blíží. Můžeme pomoct komukoli v čemkoli se dvěma omezeními. Jedno je danost jeho karmy a tou druhou je jeho ochota a schopnost na sobě pracovat - změnit se. Jen do té míry, která je omezena těmito dvěma podmínkami, můžeme pomoct.

Obě tyto podmínky se vzájemně ovlivňují. Karmické příčiny ovlivňují ochotu a schopnost na sobě pracovat a ochota a schopnost na sobě pracovat ovlivňuje následky karmických příčin. Jsou to spojené nádoby.

Morfogenetická pole, morfická rezonance, osobní morfogenetické pole

27.7.2017

Často se zmiňuji o morfogenetických polích a dokonce v poslední době používám i pojem osobní morfogenetické pole. Vzhledem k tomu, že jsem si vědom, že myšlenky a teorie kolem morfické rezonance a morfogenetických polí nejsou jednoduché k pochopení, rozhodl jsem se věnovat jim tento článek. Při tom jsem i sám pro sebe objevil několik zajímavých myšlenek, které jsem si dříve neuvědomoval, včetně jejich praktického využití v běžném životě a lepšího pochopení chování a jednání nejen svého, ale i okolních bytostí. Rupert Sheldrake vytvořil hypotézu, že namísto veškerých zákonů přírody, které byly fixovány při velkém třesku, což je obvyklý předpoklad, se vesmír vyvíjí, a to co se vyvíjí, jsou návyky přírody. Zákony přírody jsou v tomto pojetí vyvíjející se návyky. V biologii to znamená, že každý druh má kolektivní paměť, do které přispívá každý jedinec druhu. Základem této paměti je dle jeho hypotézy morfická rezonance. Jestliže se jedinec jednoho druhu něco naučí na jednom místě, pak ostatní jedinci druhu se tomu kdekoliv učí rychleji díky morfické rezonanci. Pro upřesnění uvádím, že morfogeneze dle slovníku cizích slov je vývoj tvaru, změna tvarových vlastností.

Cituji Wikipedi: Morfická rezonance je sporná teorie Ruperta Sheldrakea, která tvrdí, že příroda má paměť, a to o čem obvykle uvažujeme jako o přírodních zákonech, mohou být spíše zvyky. Podle ní je všechno v našem světě, ať už je to věc, rostlina nebo zvíře, obklopené a prostoupené morfickými poli, obsahujícími kompletní informaci o charakteru a aktivitě daného objektu a kromě charakteru a tvaru odráží též jejich chování a vztahy mezi organismy.

Vědci očekávali, že vše vysvětlí geny, ale experimenty toto očekávání vyvrátily. Podle Sheldrakea je forma z velké části určená právě morfickou rezonancí. Známým a téměř již zlidovělým pojmem je efekt sté opice, o kterém jsem již několikrát psal, a který vyjadřuje vývoj určitého návyku a morfogenetického pole určitého druhu bytostí, v tomto případě opic. Sheldrake uvádí, že má raději pojem efekt tisící krysy, protože se jednalo o přesné laboratorní experimenty. Rupert Sheldrake tvrdí, že se morfogenetická pole mění i u tzv. neživých objektů jako jsou chemické prvky. Chemické procesy rovněž procházejí dle něj vývojem a změnou návyků. Odpůrci Sheldrakea tvrdí, že provedenými experimenty byly tyto jeho teorie týkající se chemických procesů vyvráceny, ale lze předpokládat, že tyto experimenty prováděly osoby, které chtěly prokázat neplatnost jeho teorií a svým vědomím ovlivnily výsledky experimentů. I oficiální věda dnes uznává, že pozorovatel ovlivňuje výsledky pozorování.

Pochopení principu či teorie morfické rezonance a morfogenetických polí je výrazně jednoduší, pokud filosofickým základem je myšlenka, že vše je jedno ohromné vědomí. Částečně mimo hlavní téma tohoto textu uvádím následující informace. Morfogenetické pole planety Země hraje také významnou roli. Toto pole má významný vliv i na všechny imigrace kdysi mimozemšťanů a dnes již pozemšťanů, protože působí sjednocujícím prvkem, protože dlouhodobým působením ovlivňuje DNA všech humanoidních či přesněji mammaloidních bytostí na Zemi, které dlouhodobě pobývají na Zemi. Dochází ke sbližování jejich DNA, takže nakonec mají natolik podobnou DNA, že to vypadá, jako by se všechny tyto mammaloidní bytosti z různých imigrací vyvinuly na Zemi z jednoho druhu bytostí. Nelze ovšem zapomínat, že jsme neustále cíleně mystifikováni a ani tato tvrzení o jednotnosti či podobnosti DNA lidí na Zemi nemusí být pravdivá či alespoň přesná.

Zrovna tak je morfogenetické pole planety Země ovlivňováno morfogenetickým polem lidských bytostí. Pokud vyjdeme z předpokladu, pro který svědčí více indicií, že v novodobých dějinách planety Země (myšleno v řádu statisíců let) byli první lidé bílé rasy - Praslované, tak je pravděpodobné, že ovlivnili morfogenetické pole Země, což pak ovlivňovalo i následující imigrace dalších ras. Další imigrace, kterou pravděpodobně byla imigrace rudé rasy, která byla více agresivní než původní rasa bílá, ovlivnila morfogenetické pole Země, takže i bílá rasa pod vlivem tohoto morfogenetického pole větší agresivity se stala více agresivní.

Morfogenetické pole Země je součástí morfogenetického pole Sluneční soustavy a je jím také ovlivňováno. Morfogenetické pole sluneční soustavy je součástí morfogenetického pole galaxie a toto pole je opět součástí morfogenetického pole Vesmíru a to je opět součástí morfogenetického pole Teoversa a také je jím ovlivňováno. Je to jiným způsobem vyjádřena myšlenka fraktálního uspořádání Teoversa.

Dá se předpokládat, že morfogenetická pole působí do nekonečna, ale slábnou se vzdáleností jak v čase, tak i v prostoru, čímž slábne i jejich vliv. Samozřejmě záleží i na síle či intenzitě a velikosti konkrétního morfogenetického pole. Morfogenetické pole určitého druhu má vliv na tento určitý druh. Když si položíme otázku, čím je určen pro tyto účely konkrétní druh, tak je možné odpovědět, že výškou a vzorem vibrací specifickým pro konkrétní druh.

Opět se pouštím mimo okruh známých informací, protože jsem nikde nečetl ani neslyšel o osobním morfogenetickém poli. Pokud však vyjdeme z hypotézy, že specifické morfogenetické pole je určeno specifickým vzorem vibrací, existence osobního morfogenetického pole vypadá logicky a pravděpodobně, protože každá bytost má zcela specifický vzor vibrací. Je možné rovněž předpokládat, či stanovit si hypotézu, že duše (vědomí), které prochází jednotlivými inkarnacemi, minimálně inkarnacemi na sebe navazujícími, má shodný specifický vzor vibrací. Vzhledem k tomu lze předpokládat, že lidskou bytost bude ovlivňovat v současné inkarnaci morfogenetické pole tvořené předchozími inkarnacemi, a protože vývoj stále pokračuje, tak i inkarnací současnou. To nám umožňuje pracovat na svém vývoji a vyvíjet své návyky cíleně a měnit tak své osobní morfogenetické pole a měnit tak svůj charakter a dokonce i tvar a podobu.

Současně je však si potřeba uvědomovat, že nás ovlivňují i morfogenetická pole kolektivní, na které lze rovněž pohlížet jako na jakousi hierarchii. Například morfogenetické pole rodiny, rodu, národa, rasy, lidského druhu na Zemi, lidských bytostí ve vesmíru, humanoidních bytostí, všech bytostí typu živočichů, všech bytostí v našem vesmíru, všech bytostí v Teoversu.

Z tohoto pohledu lze pochopit, že forma a tvar, což je v případě člověka jeho velikost a podoba, je do značné míry ovlivněna kromě genů také jeho osobním morfogenetickým polem. Proto mohou být potomci i značně odlišní od svých rodičů či předků jak velikostně, tak i vzhledově. Rovněž lze takto chápat, proč děti stejných rodičů se stejnými genetickými předpoklady jsou značně odlišné jak vzhledově tak i charakterově. Kromě osobního morfogenetického pole jsou děti rovněž ovlivňovány kolektivním morfogenetickým polem svých rodičů a předků a dle Ruperta Sheldrakea má toto pole větší vliv než geny. Rupert Sheldrake uvádí, že při výzkumech, které byly prováděny k zjišťování závislosti výšky jedince na jeho genech, byla zjištěna závislost pouze 5 % a mnohem významnější vliv zde mají právě morfogenetická pole.

Pokud jsme se tedy chovali dlouhodobě v předchozí inkarnaci či inkarnacích určitým způsobem, lze očekávat, že osobní morfogenetické pole nás bude ovlivňovat tak, abychom se chovali podobným způsobem i nadále. V případě, že se budeme chtít chovat určitým způsobem, který není v souladu s tím, jak jsme se chovali v minulých inkarnacích, budeme muset vyvinout větší a dlouhodobější úsilí tak, aby došlo ke změně morfogenetického pole. Lze přepokládat, zejména s přihlédnutím k tomu, že minulost, současnost a budoucnost probíhají současně, že čas nemá vliv na trvanlivost morfogenetického pole, takže není důležité, zda tzv. za sebou jdoucí inkarnace dělí 10 nebo 300 let. Otázka tzv. jojo efektu při hubnutí a opětovném tloustnutí je jednou z příkladů funkce osobního morfogenetického pole. Proto, pokud někdo chce zhubnout trvale, musí svojí sníženou váhu udržet po dobu nutnou ke změně osobního morfogenetického pole, což je pro každého člověka individuální a souvisí rovněž s tím, jak dlouho člověk měl váhu, kterou měl před počátkem hubnutí. Platí to však i obráceně. Pokud má někdo dlouhodobě váhu například 80 kilo a přes vánoce ztloustne o 3 kila, tak tato 3 kila se mu budou mnohem snadněji shazovat, než kdyby se jeho váha pohybovala dlouhodobě kolem 83 kil.

Principiálně fobie a strachy z minulých inkarnací se ukládají do morfogenetického pole a to pak ovlivňuje následující inkarnace. Pokud se jednalo v minulém životě o jednorázové zážitky, například, že se někdo utopil, není tato informace v morfogenetickém poli tak silná a dá se na tom pracovat do určité míry i bez regresní terapie.

Je mnohem důležitější poznání a to, co člověk pochopí při inkarnaci, než to, co pochopí v přípravě na další inkarnaci mezi životy v tzv. bardu či astrální realitě. V bardu je jednodušší vše pochopit a získat mnoho informací, ale tyto informace je obtížnější přenést do další inkarnace, pokud se jedná o běžného člověka. Je reálný předpoklad vycházející ze zkušeností, že do osobního morfogenetického pole duše se vnáší ty informace, které člověk vstřebal během života. Pravděpodobně během pobytu v astrálu nelze osobní morfogenetické pole zdaleka tolik ovlivnit, pokud vůbec lze. Je pravděpodobné, že morfogenetická pole 3D reality jsou ovlivnitelná jen v 3D realitě. Dá se předpokládat vzhledem k fraktálnímu uspořádání časoprostoru, že i v astrální realitě existují morfogenetická pole, ale vzájemná interakce morfogenetických polí 3D reality a astrální reality je minimální. Proto je důležité, aby se lidé probudili či na sobě pracovali dokonce i těsně před smrtí, aby například pochopili, co je jejich podstatou nebo se naučili milovat. To bude mít větší vliv na jejich další inkarnaci, než celý pobyt v astrální realitě.

Morfogenetická pole mají nepochybně svůj vliv i v současné době, kdy práce na sobě, zjednodušeně řečeno na zvyšování frekvence vibrací se daří mnoha lidem významně úspěšněji než dříve nejen vzhledem k vlivu energií proudících z kosmu. Například se zvyšujícím se množstvím lidí, kterým se daří úspěšně meditovat a pracovat na sobě, je tento fenomén snazší pro další začínající. Z tohoto pohledu se dá předpokládat, že i pokud pracujeme na sobě na pustém ostrově, aniž bychom mohli jakkoliv ovlivňovat jiné lidi, přispíváme k vývoji morfogenetického pole, které následně umožňuje dalším lidem snadněji pracovat na sobě. Samozřejmě lze přepokládat, že i tzv. globální elity, které v žádném případě nejsou svazovány předsudky a odsudky oficiální vědy, která teorii morfické rezonance odmítá, tuto teorii znají. Na základě její znalosti se snaží morfogenetické pole lidstva, jednotlivých ras, národů, jednotlivých vrstev společnosti, či příslušníků jednotlivých náboženství, mezi které řadím i materialismus, dlouhodobě formovat tak, aby lidé byli takto změněným morfogenetickým polem ovlivňováni, aniž si vůbec jeho působení jsou schopni uvědomovat.

K tomu slouží mnoho různých prostředků. V poslední době zřejmě nejvýrazněji média. Jeden z velmi významných účinků je vytváření morfogenetického pole nevíry v existenci něčeho za mohutné podpory vědy. Příkladů je mnoho a uvedu jich jen několik. Vytváření morfogenetického pole nevíry v jasnovidnost, telepatii, telekinezi, levitaci, inkarnace a vůbec existenci vědomí mimo tělo, existenci mimozemského života či dokonce mimozemského inteligentního života, boha či kosmickou inteligenci, možnost cestování vyšší rychlost než je rychlost světla, volné energie, antigravitaci apod. Skutečnost však je taková, že vývoj za posledních 50 a zejména posledních 20 let morfogenetická pole nevíry značně změnil.

Morfogenetická pole víry či nevíry mohou do určité míry vysvětlit, proč někteří lidé nejsou schopni ani přes zcela evidentní fakta přijmout určité skutečnosti, což se může zdát lidem, kteří nejsou ovlivněni tím konkrétním morfogenetickým polem, jako zcela nepochopitelné. Proč jsou někteří lidé ovlivněni určitým morfogenetickým polem a jiní ne, lze vysvětlit odlišností specifických vzorů vibrací jednotlivých lidí či bytostí a vzhledem k tomu i fenoménu, kdy na určité bytosti morfická rezonance působí a na jiné nikoliv. S některými bytostmi morfogenetická informace rezonuje a s jinými ne. Pokud morfogenetické pole určité bytosti či duše obsahovalo určité prvky či aspekty, které se z našeho pohledu jeví jako negativní, tak je zřejmé, že změna těchto negativních aspektů na pozitivní bude pro člověka těžší, než když si duše přináší ve svém morfogenetickém poli prvky pozitivní. To ale neznamená, že tuto změnu nelze provést. Důležité je, aby si člověk uvědomil, že jeho morfogenetické pole takovéto negativní aspekty obsahuje a aby začal pracovat na jejich změně.

Pokud však člověk pochopí zejména vhledem nebo vnorem, že jeho morfogenetické pole obsahuje takovéto negativní prvky, tak musí počítat s tím, že pokud morfogenetické pole s těmito negativními prvky trvalo delší dobu, což může zahrnovat i více či dokonce mnoho inkarnací, tak i práce na změně těchto negativních prvků bude náročnější a bude trvat delší dobu. Bude to vyžadovat výrazně usilovnější a dlouhodobější práci na sobě, než když by se jednalo či jedná o negativní prvky obsažené v morfogenetickém poli krátkodobě, nebo by se jednalo o méně podstatné prvky či aspekty. Důležitá je v tomto případě i spolupráce ostatních blízkých bytostí na změně morfogenetického pole konkrétní bytosti. Vychází to ale z předpokladu, že morfogenetická pole rodiny či rodu neobsahují rovněž podobné negativní prvky.

V případě, že morfogenetická pole blízkých obsahují podobné negativní prvky, tak bez vymanění se z vlivu například rodiny, je změna opravdu dost obtížná. Z tohoto zorného úhlu je potřeba k některým bytostem přistupovat, pokud si to uvědomíme či pokud jsme schopni si tuto informaci načíst z informačního pole. Možná nejtěžší práce je s člověkem, jehož okolí je silně infikováno různými náboženskými ideologiemi zejména dogmatického typu. Pokud můžeme pozorovat, že se jedinci z tohoto prostředí vymaní, nenechají se zmanipulovat, tak je to díky tomu, že morfogenetické pole této bytosti neobsahuje tyto dogmatické prvky, že nepřesahují z minulých inkarnací. Proto má jistou vlastní svobodu vůle, svobodu pochopit jisté souvislostí. Pokud uplatníme teorii morfogenetických polí na zajímavý fenomén, kterým nepochybně jsou přisedlíci, tak je pravděpodobné, že morfogenetické pole člověka je ovlivňováno morfogenetickým polem přisedlé duše. Zjednodušeně by se dalo říct, že morfogenetické pole člověka je tvořeno morfogenetickým polem ega, tj. těla a mysli, což je dáno především morfogenetickým polem rodiny a rodu, a morfogenetickým polem duše, které bylo tvořeno předchozími inkarnacemi duše. Vzájemná kombinace morfogenetických polí duše a ega tvoří morfogenetické pole lidské bytosti.

Řekl bych, že toto je určité doplnění myšlenky, že duše si vybírá geny z genetického fondu rodiny a rodu ke splnění úkolů, které v této inkarnaci má. Jak jsem již výše uvedl, Rupert Sheldrake zjistil, že byla zjištěna závislost výšky na genech pouze 5 % a mnohem významnější vliv mají právě morfogenetická pole.

Z matematického hlediska by se dalo morfogenetické pole lidské bytosti chápat jako jakýsi průnik množiny morfogenetického pole ega a morfogenetického pole duše. V ideálním případě, který se pravděpodobně nikde nevyskytuje, je plné krytí obou množin. Z určitého zorného úhlu je pochopení či zpracování karmických vazeb a příčin poznáním našeho morfogenetického pole a práce na jeho změně a na vytváření návyků nových, které by již neměly za následek vytváření nových negativních karmických vazeb. Takto se dá chápat i to, že regresní terapie a vyčištění určitých událostí v našich minulých životech, popřípadě jejich napravení, není komplexním vyřešení situace. Je to pochopení toho, co máme v morfogenetickém poli. Pak ale musí následovat naše práce na změně morfogenetického pole na změně návyků, i když regresní terapie je velmi nápomocná a pokud jsme dostatečně aktivní při terapii a pochopíme podstatu, tak již při ní můžeme začít pracovat na změně. Do určité míry to však předpokládá kvalitního regresního terapeuta. Když však někdo předpokládá, že samotnou regresní terapií se vše vyřeší, tak často dochází ke zklamání při zkoumání účinků regresní terapie.

Toto jsou zkušenosti moje osobní i zkušenosti z práce s ostatními. Nestačí si jen projít regresní terapii, uvědomit si něco, ale teprve na základě tohoto uvědomění pak můžeme změnit své morfogenetické pole, vytvořit si nové návyky chování k ostatním bytostem, ale i k sobě samému. Regresní terapie, případně odvedení přisedlíků, či rozptýlení parazitických kvazibytostí nejsou samospasitelné, ale je to uvolnění a osvobození konkrétního člověka, který potom musí změnit své návyky. Pokud se to podaří, tak další mimořádná koncentrace na své chování již není tolik potřeba, protože změněné morfogenetické pole nás již nadále ovlivňuje pozitivně a už nám neumožňuje spáchat nějaký čin, který bychom označili jako negativní a který bychom spáchat nechtěli, či by měl negativní vliv na naši karmu.

Při důsledné práci na zkvalitnění svého morfogenetického pole, na změně svých návyků, pak můžeme dosáhnout toho, že stupeň ovlivňování našeho chování morfogenetickými poli ostatních lidí se snižuje a můžeme potom dosahovat výsledků, které nejsou běžný lidem dostupné, právě proto, že jsme změnili své morfogenetické pole. Jsou to například určité paranormální schopnosti, jako je jasnovidnost, telepatie, schopnost napojit se na informační pole a obdržet z něj informace apod. Nebo můžeme být odpojeni od morfogenetického pole nevíry v to, že když si otevřeme srdeční čakru, že to bude mít vliv na chování ostatních bytostí k nám. Tato nevíra je v morfogenetickém poli lidstva skutečně obsažena. Dokladem je známá písnička Jakuba Smolíka, ve které se zpívá: "V lásce vždycky prohrává, ten kdo má rád víc".

Morfogenetické pole nesprávného chápání toho, co je láska nebo jinak řečeno morfogenetické pole deformace pojmu láska, má za následek, že pod pojmem bezpodmínečná láska je do určité míry vnímána jakási naivní důvěřivost, což je naprosté nepochopení. Schopnost mít rád bytosti a schopnost vnímat a chápat jednání bytostí jsou zcela odlišné věci.

V této souvislosti doufám, že bude i lépe a přesněji chápáno to, že když je přisedlík delší dobu přivtělen k nositeli, tak dochází ke změně morfogenetického pole, vzhledem k tomu, že morfogenetické pole přisedlíka se promítlo do morfogenetického pole nositele. Morfogenetické pole člověka, který má přisedlíka, se skládá ze tří částí - z morfogenetického pole ega nositele, duše nositele a duše přisedlíka. Takže pokud je přisedlík přítomen dlouhou dobu a vzhledem k tomu došlo ke změně návyků, tak bude delší dobu trvat po odvedení přisedlíka, než se opět návyky změní a je velice důležité, zda osvobozený nositel na sobě bude pracovat.

V případech, kdy nositel o tom neví a nedá se mu to říct, protože by tomu v lepším případě jen nevěřil a nedá se předpokládat, že bude na sobě pracovat, je situace výrazně komplikovanější. Takový člověk vlastně ani neví, že by měl změnit návyky, které mu do morfogenetického pole vnesl přisedlík, protože ani neví, že jsou to návyky z morfogenetického pole přisedlíka. O to větší roli pak musí sehrát okolní vědoucí bytosti, které mu mohou pomáhat změnit tyto negativní návyky, což bylo v přítomnosti přisedlíka v podstatě nemožné, nebo jen velmi obtížně.

V téměř všech případech až na výjimky se dá předpokládat, že ani přisedlík si neuvědomuje, že je ovlivňován morfogenetickým polem, a že toto pole ovlivňuje i nositele.

V případě pomoci osvobozenému nositeli je nutné, aby se jednalo o drobnou až nenápadnou pomoc jdoucí ze srdce. Forma různých příkazů a zákazů nemá velkou šanci. Optimální je vytvářet kolem osvobozeného nositele takové podmínky, aby ho to vedlo k vytváření nových návyků, případně obnovení kladných návyků starých, které měl před příchodem přisedlíka. Jsem si plně vědom, že to vůbec není jednoduché, ale většinou se jedná o lidi, kteří mají velmi blízký vztah k nositeli, a kteří mu opravdu chtějí pomoct.

Každý člověk pracující na sobě a meditující přispívá ke zkvalitnění morfogenetického pole lidí. Prací na zkvalitnění svého morfogenetického pole a na zvýšení frekvence vibrací přispíváme ke zkvalitnění morfogenetického pole lidstva na Zemi a tím pracujeme na lepší verzi naší budoucnosti.

Kolektivní meditace, rituály, parazitické kvazibytosti

29.8.2017

V dnešní době s nepochybně silným a řekl bych až prudkým rozvojem různých duchovních nauk, dochází ke stejně rychlému rozvoji různých meditativních technik a rituálů. S rozšířením internetu došlo i k rozšíření fenoménu, který se dá nazvat kolektivní meditací, kdy v jeden časový okamžik buď na jednom místě, nebo na mnoha různých místech klidně i po celém světě medituje větší množství lidí na dané téma.

Může se jednat o meditaci řízenou nebo meditaci individuálně vedenou za stejným cílem, případně i podle určitého návodu. Je nepochybné a mnohokráte vyzkoušené, že kolektivní meditace jsou díky synergickému efektu silnější než meditace individuální a mnoho lidí to poznalo a pocítilo přímo na sobě. Zajímavé je, jak lidé vycítí sílu kolektivní meditace na rozdíl od toho, když meditují sami, i když nejsou v jednom místě a meditace je řízena "jen" po internetu. Řízená meditace, kdy lidé jsou po celou dobu meditace vedeni jednou osobou má zřejmě větší účinnost, protože mentální činnost meditujících je sladěna v čase. Znám více lidí, kteří se cíleně nezúčastňují kolektivních meditací. Důvodem často bývá možnost zneužití, čemuž se budu věnovat v dalším textu.

Svým způsobem se mnohé duchovní, šamanské a podobné rituály od řízené meditace tolik neliší. Bývají však často dynamičtější a od účastníků je vyžadována i jiná aktivita, než jen čistě mentální. Meditace

Pod tento pojem je zahrnováno tolik různých forem lidských činností až nečinností, že je s podivem, že jsou spojovány shodným názvem.

Je obtížné najít jeden sjednocující prvek v tomto labyrintu forem. Když se však přesto pokusím o stanovení tohoto prvku, tak se zdá, že tímto prvkem by mohla být koncentrace pozornosti na určitou činnost případně na nečinnost. Činností se v daném případě rozumí nejen činnost fyzická, ale zejména mentální aktivita.

V užším slova smyslu je meditace většinou chápána jako koncentrace pozornosti dovnitř své mysli. K tomuto účelu jsou používány různé formy či techniky meditací. Základ většiny technik bývá obdobný a bývá jím práce s dechem. Posuzování motivace a zvolené techniky meditace je již zase jen hodnocením, které záleží na hodnotícím subjektu. Existují však určité hranice, které vymezují pole meditací, abychom například odlišili meditaci od magie. Občas se stává, že někteří lidé zaměňují mentální ovlivňování jiných bytostí za meditaci. Myslím, že ani léčení na dálku a posílání energie se nedá podřadit vyloženě pod pojem meditace, což ovšem neznamená, že je možné se meditací dostávat do stavu, ve kterém jsou tyto aktivity usnadněny.

Z tohoto pohledu je pak otázkou, zda to, co je nazýváno meditací v případě tak zvaných kolektivních řízených meditací, je skutečně meditací, nebo zda se jedná o mentální ovlivňování reality dosahované pomocí meditativních stavů. Meditace tak je vlastně forma, kterou se dostáváme do stavu, kdy jsme schopni (nebo si to myslíme) mentálně ovlivnit realitu, a to ať už realitu fyzickou či nefyzickou. Jak jsem již uvedl, někteří lidé mají nedůvěru ke kolektivním meditacím a jejich důvody nejsou bohužel zcela nesmyslné. Jednou z možných forem zneužití je například připojení se k meditaci za účelem odsávání vzniklé energie. Rituály

Člověk je díky jedné své specifické zvláštnosti schopen velmi silných tvůrčích aktů a tím i prosazení své vize vývoje událostí. Tou specifickou zvláštností, kterou se lidé odlišují zejména od reptiloidů, ale částečně i od ostatních humanoidů, je schopnost silných emocí. Člověk je schopen položit tvůrčí myšlenku na silnou vlnu emocí a tím i měnit realitu. Je známo mnoho příkladů, kdy běžný člověk pod vlivem silných emocí dokázal to, co není ve fyzických silách žádného člověka (klasickým příkladem jsou matky zachraňující své děti nebo sebe pro své děti).

Mnohé krvavé rituály obětních obřadů, a zejména s lidskými oběťmi, původně měly svůj účel v posílení tvůrčí myšlenky na změnu reality (např. přivolání deště) energií silné emoce. Za nejsilnější emoci byla vždy považována násilná smrt člověka. V originálním obřadu se jednávalo o dobrovolnou oběť, která byla vysoce hodnocena i obětí samotnou. Toto subjektivní hodnocení obětí by se to dalo přirovnat k sebevražedným útokům muslimských bojovníků.

Tato „emoční schopnost“ činí z lidí, z určitého úhlu pohledu, mocné bytosti. Vzhledem k současné duchovní úrovni „naštěstí“ velká většina lidí není schopna vědomě využívat tvůrčí myšlenku ke změně reality.

Je pro mě až někdy těžko uvěřitelné, jaké rituály a s kým jsou někteří důvěřiví lidé ochotni podstoupit bez jakékoliv znalosti konkrétního rituálu, jeho možných výsledků a následků a bez bližší znalosti toho, kdo rituál vede. Hrátky podle různých grimoárů popisujících čarodějnické a magické praktiky měly v nejednom případě i dost těžké následky pro jejich účastníky. Výjimkou nejsou ani šamanské a podobné rituály. Pokud někdo nemá skutečně silné osobní ochranné pole nebo velmi dobře vyvinutou intuici, aby byl schopen načíst energie rituálu či toho, kdo rituál vede, tak myslím, že opatrnost je opravdu na místě. Nepochybuji, že jsou i případy, kdy ten, kdo rituál vede, je přesvědčen o jeho pozitivních účincích a nemusí vůbec tušit, jaké následky mohou být pro účastníky rituálu, jaké při něm působí energie, popřípadě, kam bude směrována energie účastníků rituálu. V žádném případě není mým úmyslem odrazovat obecně od kolektivních meditací, či různých rituálů, ale nabádám k opatrnosti. Nakonec sám provádím kolektivní meditace a bylo by nelogické, abych je obecně zavrhoval.

Před vlastní meditací ještě upozorňuji, že totéž, co bylo řečeno o kolektivních meditacích a rituálech, platí přiměřeně i pro tzv. léčebné techniky jako jsou reiki, regresní terapie a mnohé další, kdy kromě toho, že může být léčenému odčerpávána finanční energie, může být odčerpávána i energie vitální.

Obecně doporučuji opatrnost před účastí v některé z uvedených akcí. Určitě je na místě, pokud nemám skutečně plně vyvinutou intuici, zjistit si dostupné informace i reference a v každém případě vytvářet si ochranné vajíčko před některou z akcí, které jsem uvedl nebo akcí jim podobných.

Ještě bych rád upozornil na jeden fenomén, se kterým se setkávám relativně často. Účastníci meditací, rituálů nebo léčebných praktik při jejich provádění nebo po něm pociťují někdy i vážné a dlouhodobé obtíže jako je například bolest hlavy, velká únava a podobně. Přisuzovali to většinou tomu, že se čistí. Je pravda, že jejich obtíže skutečně mohou být projevem čištění či případně mohou být zdrojem potíží některé bloky při práci s čakrami a není snadné vždy určit příčinu. Podle mých zkušeností, pokud se nejedná o použití silnějších prostředků jako je například ayahuasca, obtíže vážného nebo dlouhodobějšího charakteru mívají spíše jiné příčiny než je čištění a měla by tomu být věnována patřičná pozornost. Základem je samozřejmě zjištění příčin a následná aktivita směřující k jejich odstranění a nepochybně i odmítnutí účasti na podobných akcích či akcích vedených stejnými lidmi. Možným prostředkem k odstranění následků je, jako určitá první pomoc, i čistící meditace. Jednou z příčin uvedených obtíží může být i vytvoření a umístění entity, kterou jsem nazval parazitickou kvazibytostí. Jedná se o bytost uměle stvořenou většinou za nějakým cílem, i když není úplnou výjimkou i to, že je stvořena náhodně, omylem či pokusy neznalých lidí, kteří tuto tvorbu pojímají jako hru, a pak jsou někdy až velmi nemile překvapeni, jak se jim hra podařila. Mohou si tak způsobit občas až velmi nepříjemné důsledky, kdy takováto uměle stvořená bytost se dožaduje svých práv a zejména práva na život z energie svých tvůrců. Tvorba této kvazibytosti, s téměř absolutní neznalostí základních principů její tvorby, existence a ukončení, může být opravdu nebezpečná. Je až zarážející, jak si někteří lidé hrají s vytvářením těchto programů - astrálních kvazibytostí, aniž se vůbec zajímají o to, jak takovýto program funguje a jak je možné jej ukončit.

Následky v reálném životě při vytvoření kvazibytosti mohou být mnohem horší a příkladů není úplně málo. A to se ještě možná dozvídáme víceméně jen o těch případech, kdy to ještě docela dobře dopadlo. Jednou z takových variant je ta, že někdo provádí pro druhé nějaký rituál a sám neví, že tvoří či umísťuje druhým parazitickou kvazibytost. Parazitické kvazibytosti tvořené záměrně mohou mít důvody rozmanité a nemusí být vždy jen negativní, i když otázka pozitivity či negativity bude vždy otázkou úhlu pohledu. Většinou jsou však tyto bytosti (programy) tvořeny za účelem získání nějakého prospěchu, což bývá ještě ten lepší případ, protože jsou tvořeny i kvazibytosti za účelem působení utrpení druhé bytosti, či druhým bytostem. Nejčastějším případem dle mých zkušeností jsou parazitické kvazibytosti, které odčerpávají energii a důvodem může být jak přísun energie pro tvůrce parazita nebo s ním spojené bytosti, anebo odčerpávání energie za účelem působení utrpení a samozřejmě mohou být i oba důvody spojené. Tyto vědomé útoky mohou být i velmi nebezpečné a za následek mívají i výrazné zhoršení zdravotního stavu, životní situace a může docházet až k ohrožení života.

Útoky mohou být vedeny i přímo na konkrétní orgány či čakry a tím i orgány v blízkosti těchto čaker. Také mohou být vedeny k odčerpávání konkrétního druhu energie, který je přínosem pro tvůrce parazita nebo bytosti s ním spojené. Záměrně jsem uvedl bytosti, protože příjemcem energií nemusí být pouze lidé. Bohužel, vědomá tvorba parazitických bytostí může být i součástí některých rituálů a meditací. Obávám se, že pokud v případě trvajícího působení parazitické kvazibytosti nedojde k jejímuo odstranění (osobně to nazývám rozptýlení) nebo účinné ochraně před takovým útokem, je těžké očekávat, že se zdravotní stav zlepší či se nebude nadále zhoršovat. Někteří znalci přirovnávají umístění parazita k implantaci nehmotného čipu, jehož programem je odsávání energie.

Čistící meditace (stáhnout možno zde https://ulozto.cz/!3Xb97zC8MRP7/miroslav-zelenka-meditace-na-cisteni-nehmotnych-parazitu-mp3

) je zaměřená na vyčištění od možných parazitů, a pokud máme pocit, že víme kde je umístěn, je vhodné čištění či rozplynutí nasměrovat do této oblasti. Touto čistící meditací je možno v některých případech i odstranit přisedlíka, ale osobně s tím nemám zkušenost, protože se vždy snažím přisedlíka odvést nahoru a ne ho "odstřelit", protože po té se pravděpodobně přivtělí k někomu jinému. Tuto meditaci doporučuji i jako jakousi rychlou první pomoc, protože nevyžaduje žádné zvláštní schopnosti ani mimořádně rozšířené vědomí. Zvláště, když budete mít podezření, že nastal některý z případů, které jsem uvedl v předchozím textu. Meditace na vyčištění parazitů

Součástí této meditace je i dvojí vytvoření ochranného vajíčka. Jedno před rozptýlením potencionálního parazita a druhé po této akci, protože je varianta, že při energetickém čištění může dojít k poškození vajíčka.

S tématem parazitických kvazibytostí souvisí i téma přisedlíků, a tak v této souvislosti uvádím ještě jednu informaci. Astrální realita planety Země je do určité míry také součástí naší tzv. 3D reality. Jsou to spojené nádoby a frekvence vibrací této astrální reality také ovlivňuje celkovou frekvenci vibrací naší reality. Proto je dobré, když nahoru odcházejí lidské duše vyrovnané, smířené se svým osudem, případně i dokonce šťastné. Láskyplné odvádění přisedlíků na to má nepochybně kladný vliv a není dobré tento aspekt podceňovat. Velmi negativní účinky na celkovou frekvenci vibrací právě má to, když nahoru odcházejí duše lidí, které trpěly zejména válkami a podobnými jevy. To také může být jeden z důvodů, proč globální elity války rozpoutávají, aby udrželi nízké frekvence vibrací v astrální a tím i naší realitě a zpomalovali tak tímto způsobem transformaci.

Pozitivní vize budoucnosti

29.8.2017

Mnoho lidí se nyní seznamuje s informacemi týkajícími se transformace, pracuje na sobě a snaží se probouzet i druhé. Často však bývají zaskočeni otázkou, jak by to tady na Zemi mohlo vypadat po očekávané Události, kosmickém odhalení, po transformaci. Protože si myslím, že je důležité mít vizi budoucnosti a koncentrovat se na ni a vím, že většina lidí nemá žádnou alespoň částečně ucelenou představu, jak by to tu mohlo vypadat, když se lidstvu podaří překonat nynější kritický bod, tak jsem se pokusil svoji vizi budoucnosti zpracovat a předat ostatním.

Sepsání této vize ve stručné a zjednodušené formě mně nezabralo tolik času, protože na této vizi "pracuji" ve svých denních snech již roky. Nejedná se rozhodně o žádnou vědeckou studii, ale o určitý souhrn mých snů a přání, o kterých jsem však přesvědčen, že jsou realizovatelné. Samozřejmě za předpokladu, že dojde k zásadním změnám v celé společnosti. Jak už jsem o tom mnohokráte mluvil, zásadní změna musí nastat v základním prvku společnosti, tj. v člověku.

Takřka všichni mluví o tom, že komunismus (upozorňuji, že tím není myšlen reálný socialismus) jako jakési optimální uspořádání lidské společnosti, které je většinou charakterizováno heslem "Každý podle svých schopností, každému podle jeho potřeb" je čirá utopie. Osobně jsem však přesvědčen, že z technologického hlediska by byl realizovatelný již dnes, pokud by významná většina lidí dosáhla určité duchovní úrovně či z jiného úhlu pohledu určité úrovně frekvence vibrací. Při dosažení určité duchovní úrovně či úrovně frekvence vibrací lze předpokládat, že potřebou člověka nebude mít v garáži 11 Rolls Roysů, jachtu či vilu za 300 milionů či dokonce vydělat další miliardu dolarů k těm dosavadním 200 klidně i za cenu úmrtí milionu lidí.

To, že myšlenka komunismu, byť ve své podobě zjednodušeně řečeno zdeformované, zřejmě záměrně, materialismem a formami jeho nastolení, oslovila a stále oslovuje tolik lidí, je podle mého názoru do značné míry tím, že se na Zemi inkarnovalo a inkarnuje mnoho duší, které v nějaké funkční podobě tuto myšlenku zažily při svých minulých inkarnacích. Tyto inkarnace mohly být zde na Zemi (například Atlantida či Hyperborea, o Lemurii a Mu nemám vlastní informace), nebo na planetách jiných slunečních soustav či dokonce jiné galaxie a informace o nich jsou uloženy v podvědomí či nevědomí (možná přesněji v informačním poli) těchto duší. Není cílem tohoto textu popisovat cestu, kterou se k takové budoucnosti dostaneme. To bylo předmětem mnoha mých předchozích textů, zejména se zaměřením na osobní přispění každého jedince. Cílem je nastínit možnosti rozvoje lidské společnosti i pro lidi, kteří nemají dostatek informací, dostatek času či fantazie, ale rádi by koncentrovali svoji mysl na pozitivní vizi budoucnosti a přispěli tak k její realizaci. Zajímavou studii na této téma byl sci-fi román Ivana Jefremova Mlhovina v Andromedě, i když některé současné možnosti techniky už překročily i tuto sci-fi vizi.

Dále uvedená vize je do značné míry zaměřená na dobu, která by nemusela být pro nás tak vzdálená a je to vize stále v rámci naší 3D reality a neřeší některými vizionáři předpokládané přechody do 5. dimenze či hustoty a proto myslím, že je představitelná téměř pro všechny. Rozhodně se nejedná o nějakou ucelenou studii, ale o jakési nadhození námětů k zamyšlení a k vizím pozitivní budoucnosti, které si může každý člověk dotvářet podle svého.

Za základní prvek změny považuji odstranění informačního embarga, které někteří nazývají kosmické odhalení. Kromě ohromného dopadu na psychiku lidí, kdy se ovšem předpokládá, že ne u všech bude vliv pozitivní, se dá očekávat uvolnění zásadních dosud utajených patentů a objevů ze všech oborů lidské činnosti. Z toho budou samozřejmě vyplývat i zásadní změny lidské společnosti. Jako nejvýznačnější se očekávají patenty z oblasti volných energií a antigravitace.

Každý dům, továrna, dopravní prostředek bude mít vlastní zdroj neomezené energie. Dokonce je možné, že i každý spotřebič se obejde bez zásuvky či baterky. Pokud trochu odbočím, nezdá se mi, že by lithium mělo v budoucnosti takový význam, jaký se mu dnes přikládá, pokud se nenajde jeho jiné využití v rámci nových technologií, což se nedá vyloučit. Popis využití jednotlivých zdrojů volné energie přepokládám nemá smysl, protože si to dokáže snad každý představit a kromě toho by to vydalo minimálně na samostatný článek. Celkový vliv na životní prostředí by byl obrovský. Výrazné omezení těžby ropy a uhlí a jejich spalování by vyčistilo životní prostředí podstatně účinněji než všechny zákony a úmluvy.

Využití antigravitace si nelze představovat omezeně jen na leteckou dopravu, ale její využití ve stavebnictví či ve výrobním procesu a nejen pro transport předmětů bude znamenat rovněž výraznou změnu těchto oblastí.

Co se týče vlastní dopravy a to zejména nákladní, lze očekávat, že se přesune zejména pod zem, protože je nutné uvažovat nejen o rychlosti a možnostech letecké přepravy, ale také o ekologii a životním prostředí. V podzemních prostorách Země je mnoho tunelů, které vedou napříč kontinenty, a které lze pouze renovovat, ale v rámci uvolnění patentů a technologií lze uvažovat o ohromných a vysoce produktivních strojích na vrtání tunelů v jakémkoliv prostředí. Tyto stroje budou podle některých informací schopné vytvářet tunely s rychlostí mnohem vyšší než ty dnešní s tím, že díky použité technologii zároveň spékají odstraňovaný materiál, takže takto vytvořený tunel je již připraven k položení dopravní technologie. Pozemní komunikace by tak mohly být využity pouze pro cyklistiku nebo přepravu do rychlosti 40 km/hod. a samozřejmě mnohé plochy by mohly být použity pro obnovu zeleně. Přínos pro snížení hluku a čistotu životního prostředí by byl obrovský s nepochybným vlivem nejen na psychiku lidí.

Uvolněné technologie na automatizaci a robotizaci by významně usnadnily výrobu a rovněž omezily potřebu vlastní zejména fyzické lidské práce. Všestranné sdílení technických inovací založené na kooperaci místo konkurence umožní komplexní rozvoj ve všech částech naší planety. Nové dopravní prostředky (nové z pohledu jejich znalostí všemi lidmi) umožňující přepravu po naší Sluneční soustavě by umožnily těžbu nerostů na jiných planetách a asteroidech, což by rovněž prospělo životnímu prostředí.

Výrazné omezení výroby zbraní by uvolnilo ohromné kapacity vývojových a výrobních zařízení pro mnohem účelnější využití pro lidstvo.

Zcela nové léčebné metody a prostředky a zcela nový pohled na problematiku zdraví člověka by změnily zdravotnictví k nepoznání. Spolupráce lékařů a léčitelů bez hrubého ovlivňování léčebných metod farmaceutickými koncerny přinese zcela novou kvalitu v uzdravování lidí. Plné pochopení toho, že lidská bytost se sestává z těla, mysli a duše, už samo o sobě bude znamenat ohromný přínos pro zdravotní stav lidí.

Zcela nové školství s vysoce kvalifikovanými a oceňovanými učiteli se zaměřením na komplexní výuku a výchovu dítěte bude obrovským přínosem pro společnost. Volné energie, antigravitace, robotizace a automatizace umožní věnovat podstatě více času vzdělávání a výchově dětí.

Výrazné změny se nepochybně dotknou i zemědělství. Nebude žádné ekologické či bio zemědělství, ale bude pouze jedno zemědělství, plně zaměřené na uspokojování životních potřeb lidí, které bude v souladu s kvalitním životním prostředím. Z detailů uvedu pouze několik věcí. Bude pěstováno konopí, z kterého se budou vyrábět stavební a nábytkové materiály a zejména papír, takže výrazně ubude ničení lesů. Dojde k výraznému snížení spotřeby masa včetně možnosti pěstování masa bez nutnosti pěstovat a zabíjet zvířata. Významně se rozšíří i vlastní pěstování ovoce a zeleniny jednotlivými rodinami s možností celoročního pěstování ve sklenících díky zdrojům volné energie. Životní prostředí bude ovlivněno novými technologiemi. Nové technologie a robotizace umožní mimo jiné i vyčištění moří a přírody od spadů a odpadů. Umožní zavodnění pouští a neúrodných míst. Samozřejmě také odpadne ovlivňování počasí a podobné jevy jako chemtrails apod. Odpadní vody přestanou být zamořovány drogami a chemikáliemi. Nové výrobní procesy na základě dostatku energie také omezí využívání těchto chemikálií a neekologických výrobních postupů. Suroviny nebudou převáženy přes půl zeměkoule do míst, kde je levnější energie nebo pracovní síla. Internet bude přístupný každému zdarma a vzhledem k tomu, bude možné konzultovat otázky k rozhodnutí s celou populací. Toto, ale i ostatní věci ovšem vychází ze základního předpokladu, že dojde k celkovému zvýšení frekvence vibrací u lidstva a nebude existovat snaha o ovlivňování výsledků. Tato úvaha vychází i z předpokladu určité redukce počtu obyvatel minimálně o parazity z obou konců společenského spektra, ale zřejmě důležitější pro změnu jsou parazité z horní části společenského spektra.

Příčiny životních a zdravotních potíží a jejich řešení

29.8.2017

Opět jako mnohokrát zdůrazňuji, že se nejedná o komplexní popis tématu, ale spíše nástin z trochu odlišného pohledu než je běžně používán a jeho takové lehké shrnutí. Tímto tématem se zabývalo již mnoho autorů jako například Dahlke, Dethlefsen, Louise Hay. Informace o příčinách životních a zdravotních potíží a jejich řešeních jsou samozřejmě velmi zjednodušené a jsou pouze z pohledu první a druhé úrovně poznání. Z vyšších úrovní poznání by došlo k nemalému rozšíření a obávám se, že pro účely tohoto textu i určitému zkomplikování, což by následně mohlo znamenat i ztížení jeho pochopení.

Příčiny dlouhodobých či vážnějších životních či zdravotních potíží lze zjednodušeně rozdělit na příčiny vnitřní a vnější, i když z následného výkladu vyplyne, že principiálně se ve všech případech jedná o příčiny vnitřní. Z pohledu jejich řešení však dělení na příčiny vnitřní a vnější má svůj význam.

Jako vnitřní příčiny lze posuzovat karmické vazby a osobní morfogenetické pole duše, i když mezi těmito dvěma příčinami nelze stanovit přesnou dělící hranici. Vzájemně se ovlivňují. Nepochybně osobní morfogenetické pole, tj. určité návyky konkrétní bytosti, které se přenášejí i do dalších inkarnací ovlivňují karmické následky bytosti a karma bytosti ovlivňuje vznik, změnu či zánik určitých návyků, které tvoří osobní morfogenetické pole.

Jako vnější příčiny lze posuzovat vnější morfogenetická pole, jako jsou morfogenetická pole rodiny, rodu, rasy, obyvatel určitého území, dále okolní bytosti s jejich osobními morfogenetickými poli, přisedlé duše, poltergeisty a parazitické bytosti. Parazitické bytosti lze velmi zhruba rozdělit na parazitické kvazibytosti stvořené jinou bytostí, které se pohybují v naší 3D realitě a astrální parazity, kteří se pohybují v astrální realitě. Pro úplnost a přehlednost uvádím, že někdy se používá pro nefyzické parazity pohybující se v naší 3D realitě také výraz astrální parazit. Tento pojem se zřejmě používá proto, že mají nehmotné tělo a pro takovéto tělo se pak používá název "astrální tělo". Tento uváděný přehled není samoúčelný, protože tak jako v alopatické medicíně má i v tomto alternativním pohledu na svět a na zdravotní a životní potíže každá příčina jiné formy a způsoby řešení. A právě tak jako v alopatické medicíně i v této formě přístupu k řešení potíží má velký význam zjištění příčin či stanovení správné diagnózy. Vědomě nepoužívám pro tyto formy řešení potíží pojem alternativní medicína, protože podle mého těmto formám a postupům řešení potíží pojem medicína neboli dle slovníků cizích slov lékařství nedopovídá.

Už jen forma zjišťování příčin potíží se výrazně odlišuje od postupů užívaných v lékařství, ale tak jako v lékařství je stanovení správné diagnózy základním kamenem odstraňování potíží. Dokonce si myslím, že je možná stanovení správné diagnózy v alternativních postupech ještě významnější. Je mnoho léků, které léčí více chorob, ale pokud se například pokoušíme odvést přisedlou duši, která ale není přítomna a příčinou jsou karmické vazby, tak toto řešení nepřinese předpokládaný výsledek.

Následně se budu věnovat jednotlivým příčinám a formám jejich řešení, přičemž upozorňuji a zdůrazňuji, že se v žádném případě nejedná o jediné formy a metody řešení, protože těch je na současné alternativní scéně skutečně mnoho a mnou uvedené formy v žádném případě není možno chápat jako jejich znevažování nebo neuznávání. Bohužel se v naší společnosti stává a je to moje osobní zkušenost, že zdůraznění jedné metody či formy je chápáno jako neuznávání metod jiných. Jako příklady dalších alternativních forem uvádím homeopatii, reiki, rodinné konstelace, kineziologii a přiznám se, že zdaleka ani neznám či si nepamatuji názvy všech těchto metod a forem. Nelze ani zapomínat na různé přístroje jako je například somavedic či různé přípravky jako je koloidní stříbro či zlato nebo monoatomické zlato či platina, pyramidy, orgonity apod. Budu se detailně věnovat těm formám řešení příčin, se kterými mám osobní zkušenosti.

Jako vnitřní příčiny jsem označil karmické vazby a návyky osobního morfogenetického pole. V obou případech je formou řešení regresní terapie a práce na sobě, i když o práci na sobě se dá mluvit v podstatě u každé z forem řešení příčin.

Z určitého zorného úhlu je pochopení či zpracování karmických vazeb a příčin poznáním našeho morfogenetického pole. Pak by měla následovat práce na jeho změně a na vytváření návyků nových, které by již neměly za následek vytváření nových negativních karmických vazeb. Takto se dá chápat i to, že regresní terapie a vyčištění určitých událostí v našich minulých životech, popřípadě jejich napravení, není komplexním vyřešení situace. Je to pochopení toho, co máme v morfogenetickém poli. Pak ale musí následovat naše práce na změně morfogenetického pole, na změně návyků, i když regresní terapie je velmi nápomocná a pokud jsme dostatečně aktivní při terapii a pochopíme podstatu, tak již při ní můžeme začít pracovat na změně. Do určité míry to však předpokládá kvalitního regresního terapeuta. Když však někdo předpokládá, že samotnou regresní terapií se vše vyřeší, tak často dochází ke zklamání při zkoumání účinků regresní terapie.

Jako vnější příčiny jsem označil vnější morfogenetická pole, jako jsou morfogenetická pole rodiny, rodu, rasy, obyvatel určitého území, okolní bytosti s jejich osobními morfogenetickými poli, přisedlé duše, poltergeisty a parazitické bytosti. Ovlivňování vnějších morfogenetických polí bude pravděpodobně pro velkou většinu lidí mimo jejich možnosti, pokud nebudeme uvažovat, že změnou vlastního osobního morfogenetického pole ovlivňujeme i morfogenetická pole ostatní, ale práci na osobním morfogenetickém poli jsem se věnoval u vnitřních příčin.

Další skupinou v rámci vnějších příčin jsou přisedlé duše, či zjednodušeně přisedlíci. Řešením této příčiny je odvádění přisedlíků, čemuž jsem věnoval i dvě meditace. Jedna na odvádění individuálního přisedlíka a jedna na hromadné odvedení přisedlíků. Protože dostávám stále mnoho dotazů, tak se pokusím, co nejsrozumitelněji a nejdetailněji popsat postup, který používám a který se již osvědčil několika dalším lidem.

V první řadě je důležité zjistit, zda je přítomen přisedlík (přisedlice). Postupuji tak, že se nejdříve uvedu do stavu rozšířeného vědomí a po té si vybavím podobu člověka a jeho jméno nebo se na ně podívám na tabletu, včetně vybavení si či přečtení na tabletu potíží, pro které jsem dostal žádost o pomoc. Potom následuje v duchu vyřčená otázka, zda má dotyčný přisedlíka, popřípadě parazitickou kvazibytost. V případě, že odpověď zní, že je přítomen přisedlík naciťuji se na přisedlíka a snažím se o něm získat informace, které se týkají jeho života, případně i předchozí inkarnace, důvodu proč neodešel nahoru, popřípadě vztahu k nositeli. Získané informace si namlouvám na diktafon. Při tom již většinou dochází k rozhovoru, který bývá velmi rozmanitý a nedá se nikdy předem odhadnout. V této fázi je těžké již poskytnou nějaké rady, ale doporučuji se spolehnout na vlastní intuici a dle ní pokládat přisedlíkovi další otázky, popřípadě dle získaných informací z informačního pole tyto informace předávat přisedlíkovi k pochopení jeho situace, případně karmických příčin jeho života či karmických následků, které ho očekávají tím, že jako přisedlík omezuje svobodnou vůli nositele a také mu odebírá energie. V této fázi téměř vždy již posílám přisedlíkovi energii ze srdeční čakry, což má většinou velmi pozitivní vliv. Poměrně dost často přisedlík sdělil, že v životě takovou energii nezažil nebo jen v omezené míře. Před odchodem ve většině případů přisedlíkovi vysvětluji, že pro prožití příští inkarnace je důležité, aby v astrální realitě i příští inkarnaci se zaměřil na svou srdeční čakru a na příjem a posílání této energie druhým bytostem, což výrazně zkvalitní jeho život.

V poslední fázi, kdy již přisedlík souhlasí s odchodem, mu popisuji, co má dělat při odchodu nahoru: "Postav se, zavři oči a vnitřním mentálním zrakem se podívej nahoru! Vidíš dlouhý tunel a na jeho konci zářící světlo. To světlo je zářící světelná bytost, která tě energií podobnou té, kterou jsem ti posílal, bude přitahovat nahoru. Již cítíš, jako by tě ta energie nadzvedávala. Já ti zespodu pošlu rovněž energii a poletíš nahoru. Po té se s přisedlíkem rozloučím a pošlu co nejsilnější proud energie ze srdeční čakry. Dost často přisedlík také poděkuje. Po té udělám nositeli ochranné vajíčko, které naplním energií srdeční čakry. Vždy pak zdůrazňuji nutnost práce na sobě a provádění meditací, což bývá nejčastěji meditace na čtvrtou a pátou čakru a léčebná meditace dle konkrétního případu. V poslední době také doporučuji přečtení článků o přisedlících a morfogenetických polích pro lepší pochopení situace

Velmi obdobný postup používám v případě tzv. poltergeista, tj. duše, která po smrti neodešla nahoru, ale není přivtělená a většinou je vázána k určitému místu. Další příčinou životních či zdravotních potíží bývají parazitické kvazibytosti. U těchto bytostí/programů nemá smysl rozhovor, protože jednají pouze v rámci algoritmu daného programu a nemají svobodnou vůli. Proto v těchto případech používám metodu rozptýlení, která se dá také nazvat čistící meditací.

Principem čistící meditace je uskutečnit jakýsi výbuch energie, který by rozptýlil parazita nebo energeticky vyčistil určité místo. Určitý rozdíl je mezi tím, zda tak činím u sebe nebo někoho jiného. V prvním případě nejdříve posílám s každým nádechem a výdechem co největší množství energie například do své třetí čakry, ale je možné i do jiného místa, zejména pokud je předpoklad, že parazit – program byl umístěn jinam například do hlavy. V druhém případě posílám co největší množství energie například do své třetí čakry a z ní do třetí čakry druhé bytosti. Počet takovýchto nádechů a výdechů je vždy individuální, ale určitě doporučuji tomu věnovat více než tři nádechy. Energie se v tom jednom místě hromadí, co nejvíce se stlačí a tím se vytvoří výbušná energie – je to obdobné jako komprese ve válci u motoru auta. Po té se přijme velké množství energie do sedmé čakry a přímo (ne kanálem ze sedmé čakry) do hrudi (ne do srdeční čakry) a pak se s mocným hlasitým výdechem (kchá) pošle tato energie jako zápalný blesk do stlačené energie ve třetí čakře, která tímto výbojem exploduje. Pak se ještě dvakrát opakuje jen ta část se sedmou čakrou a hrudí, což by mělo parazity a bloky rozptýlené první explozí odeslat co nejdále do vesmíru. Osobně výbuch podporuji ještě gestem rukou napodobujícím výbuch. Kromě rozptýlení parazitické bytosti je zde ještě jeden možný přístup, který jde více k podstatě věci a může být principiálním řešením potíží.

Kletba nebo prokletí jsou vytvořené většinou z nenávisti. V takřka všech případech je kletba výsledkem silných emocí na základě pociťované bolesti psychického utrpení, které však mívá často základ ve fyzickém utrpení. Nemusí se jednat vždy pouze o vlastní utrpení, ale zejména o fyzické utrpení osob blízkých, které pak dotyčný člověk vnímá jako psychické utrpení vlastní. Může to být proces vědomý, tedy o zcela vědomé prokletí či kletbu nebo i plně negativní vědomé magické působení, nebo proces nevědomý, kdy k vytvoření parazitické kvazibytosti dojde na základě silné negativní emoce zaměřené na toho, kdo je považován za zdroj utrpení. Není podstatné, zda skutečně cíl útoku je zdrojem utrpení. Důležitá je informace v mysli vědomého či nevědomého tvůrce parazita o tom, kdo je zdrojem utrpení. V určitých případech je možné, že parazitickou kvazibytost vytvoří černý mág pro někoho jiného z důvodů nějakého vlastního prospěchu nebo určité protislužby či protihodnoty.

Způsob rozptýlení parazitické kvazibytosti jako specifického programu jsem již uváděl a myslím, že postup není složitý. Problémem může zůstat pokračování útoku a tvorba nových parazitických bytostí. Nemám v této otázce zatím zcela jasno, ale vypadá to, že existuje možnost pokračování útoků i v případě, že původce útoků již není fyzicky přítomen v naší 3D realitě, tj. může se jednat o bytost, která již zemřela.

Dostal jsem informaci, že v takovém případě je možné použít postup obdobný jako v případě odvádění přisedlíků, což už je ovšem proces výrazně složitější a náročnější na mimosmyslové schopnosti toho, kdo takový postup hodlá použít.

Použil jsem jej v případě týkajícím se přímo mne a jednalo se o rodinnou kletbu. Kletba nesměřovala přímo proti mně, ale proti dědovi z otcovy strany, ale jednalo se o rodové prokletí. Principem tohoto postupu je mentální spojení s tvůrcem kletby a vysvětlení, že řešit vlastní utrpení utrpením nevinných lidí není vhodný způsob. Kromě toho, že to nepochybně nezmenší vlastní utrpení, tak karmické následky pro tvůrce kletby také nebudou příjemné. Je možné také ukázat důsledky kletby na nevinných lidech a vysvětlit, že není třeba brát takovouto spravedlnost až za hrob do vlastních rukou, protože ta božská spravedlnost či karmická spravedlnost se dostaví zcela neúprosně i bez přispění tvůrce kletby. Principiálně se totiž nejedná o spravedlnost, ale o pomstu. Také lze připomenout, že i utrpení, které tvůrce kletby prožil či prožívá je důsledkem jeho předchozích činů v současné či minulé inkarnaci. U poslední kategorie astrálních parazitů je zřejmě nejvhodnější možnou ochranou vytvoření ochranného vajíčka. Tento druh bytosti není možné odvést nahoru, protože se vyskytuje v astrální realitě, a protože se nejedná o kvazibytost, není pravděpodobně (minimálně u většiny) možné jí rozptýlit. Nemohu vyloučit, že je možné stvořit parazitickou kvazibytost umístěnou v astrální realitě, ale zatím jsem se s tím nesetkal, nebo jsem jí takto neidentifikoval. Astrální bytost se projevuje ve snu, kdy vytváří situace, které v nás probouzejí negativní pocity zejména strach a pro tyto bytosti je negativní energie jejich potravou. Někteří lidé dokážou být bdělí ve snu, popřípadě se prací na sobě dostanou do stavu, kdy jsou alespoň částečně bdělí a ve snu pak nemají strach, nebo si vytvoří mechanismus, kdy se velmi rychle probudí při takovémto útoku astrálního parazita.

Jedním z důležitých ochranných prostředků, zejména preventivních, je vytváření ochranného vajíčka. Osobně používám tzv. duhové vajíčko, protože jsem dostal informaci, že velmi účinné vzhledem k tomu, že je multispektrální, tj. pokrývá celé spektrum frekvence vibrací.

Jeho tvorba je součástí velké většiny mých meditací. Duhové vajíčko můžeme tvořit sobě nebo někomu jinému. Postup je podobný, ale mírně se liší. Pokud pracujeme na sobě (například se může jednat o rozptýlení parazita), je vhodné tvořit ochranné vajíčko nakonec, pokud pracujeme na někom jiném (odvádíme přisedlíka nebo rozptylujeme parazita) je vhodné u sebe vytvořit vajíčko na začátku a u toho, s kým pracujeme na konci.

Vajíčko tvoříme tak, že přijímáme čirou božskou energii sedmou temenní (korunní) čakrou a po té ji vedeme do první čakry a odtud vytvoříme první vrstvu ochranného vajíčka. Tímto způsobem pokračujeme s dalšími šesti čakrami a na závěr opět přijmeme energii sedmou čakrou do čakry čtvrté srdeční a energií srdeční čakry vyplníme celé vajíčko. Nejjednodušší je poslechnout si některou z mých meditací, kde se vždy na začátku ochranné duhové vajíčko tvoří. Adresy ke stažení jednotlivých meditací jsou uvedeny zde http://www.miroslav-zelenka.cz/cz/hlavni-stranka/ke-stazeni-meditace

.

V případě, že tvoříme ochranné vajíčko jiné bytosti, je postup obdobný. Jediným rozdílem je to, že energii přivedeme sedmou čakrou do jedné své čakry, z ní pošleme energii do odpovídající čakry druhé bytosti a odtud tvoříme jednotlivé vrstvy duhového vajíčka. Jak jsem na začátku uvedl, nejedná se o komplexní pojednání o všech příčinách a všech řešeních, a proto je k tomuto textu nutno takto přistupovat. V každém případě je důležité přijmout jednu podstatnou skutečnost, že nic se nám neděje náhodou či v důsledku nespravedlivého osudu, ale že za vše si neseme odpovědnost, a právě jen my a nikdo jiný můžeme prací na sobě v nejširším slova smyslu svůj osud změnit. Tím je míněn nejen svůj osud v současné inkarnaci, ale i v inkarnacích příštích. Považuji za důležité upozornit ještě na jednu variantu ochranného vajíčka, které slouží pro ochranu většího počtu lidí před negativními energiemi a černou magií konkrétního člověka.

Když se chceme chránit před negativními vlivy většinou neznámého původu, tak je vhodné vytvořit ochranné vajíčko nebo v případě přetrvávajících útoků většího rozsahu, které působí vážnější problémy, tak i parabolickou kostku. Pokud máme ty schopnosti, tak je určitě vhodné napojit se na zdroj negativních energií a spolu se zasíláním energie srdeční čakry vysvětlit autorovi útoků jejich nesmyslnost a případné následky pro něj. Postup jsem popsal výše.

V případě, že je nám znám zdroj negativní energie či dokonce vědomé černomagické působení směřující často proti více bytostem, je možné použít tzv. obrácené ochranné vajíčko. Adresáti působení většinou nic netuší a v mnoha případech i člověku či bytosti, která je zdrojem tohoto negativního působení, dokonce věří, Jedna z používaných účinných variant je vytvoření vajíčka či ochranného obalu kolem negativně působící bytosti a nemusí se jednat pouze o člověka či bytost fyzickou. Může se jednat i o bytost astrální, která působí ve snech na astrální realitě.

Nejdůležitější je mentálně vytvořit vnitřní vrstvu tohoto vajíčka jako zrcadlový povrch tak, aby případně vysílaná negativní energie se k dotyčnému odrážela zpět. Při tvorbě je nutné přímo myšlenkově zadat, aby byla zpět odrážena pouze negativní energie či negativní pokyny k ovládání druhých. Pod vysílání negativní energie lze zahrnout i odsávání energie z druhých bytostí. V podstatě dva relativně odlišné pojmy jako je odsávání energie a vyslání negativní energie lze chápat do určité míry jako synonyma. Tuto metodu jsem doporučil někdy před rokem a účinnost ve více případech se ukázala jako velmi dobrá. Považuji však za velmi důležité upozornit, že vždy musí být činěno pouze v zájmu ochrany druhých bytostí. V případě jakéhokoliv zneužití se v podstatě jedná o černou magii s odpovídajícími karmickými následky. Takže k tomuto prostředku doporučuji přistupovat s náležitou rozvahou a opatrností. Jakékoliv zištné úmysly se negativně projeví na tvůrci takovéhoto ochranného vajíčka.

Stručný souhrn informací z historie Slovanů zejména na území Česka a Slovenska

4.9.2017

Dříve se začínaly texty slovy: "Již staří Řekové". Posunul jsem se na časové ose o "pár let" dozadu a dovolil jsem si začít až Hyperboreou. Pokud se však hodláme zabývat skutečnou historií Slovanů, tak je nutné učinit až takový časový skok. Nejsem velkým přítelem uvádění přesných časových údajů, zejména u tak vzdálené minulosti, takže velmi hrubým odhadem se jedná o dobu řádově před 100 tisíci lety. V té době přesídlila na Zemi větší skupina příslušníků bílé rasy dle některých informací z planetárního systému Vegy a usídlila se na kontinentu či velkém ostrově v oblasti severního pólu později nazvaném starými Řeky Hyperborea, protože tam v té době byly příhodné podmínky pro život. Jednalo se o duchovně i technologicky vyspělou civilizaci.

Po katastrofě kosmických rozměrů přestala být Hyperborea obývatelná a směrem na jih se vydali původní obyvatelé Hyperborey několika směry. Částečně zamířili na Atlantidu, částečně do Evropy a částečně do Asie. Skupina směřující do Asie si ponechala největší podíl genetického a kulturního dědictví původních Hyperborejců vzhledem k určité oddělenosti od vlivů ostatních obyvatel planety Země. Z našeho pohledu se jednalo o Praslovany, naše předky, s jejich původní kulturou a jazykem praslovanštinou. Po dalších celoplanetárních katastrofách, z nichž nejdůležitější pro naši současnost je katastrofa spojená se zánikem Atlantidy, došlo i v této oblasti k výraznému zhoršení podmínek pro život, ztrátě technologií a nutnému přizpůsobení se k podstatně jednoduššímu způsobu života. Zároveň došlo i k přesunům do jižních a západních oblastí Asie a také do Evropy. V našich krajinách se pak Slované podle historiků objevili v šestém a sedmém století. Zde se potkali se svými dávnými bratry Kelty, jejichž původ pocházel rovněž z Hyperborey. Manipulace s historií a zejména s historií Slovanů je tak dlouhodobá, že se nám takřka dostala pod kůži a mnozí, kteří nemají vlastní vhledy, mají velké problémy s tím souznít, protože to odporuje všemu, co se do té doby učili a vstřebávali ve všech možných formách včetně křesťanských nauk. Věřím, že není tak daleko doba, kdy se vše i historie Slovanů uvede na pravou míru. Abychom se dostali k zajímavým informacím, je nutno se pustit na tenčí led alternativní historie, která s oficiální rádoby vědeckou historií nemá mnoho společného. Česká kotlina a okolí byla osídlena vysoce vyvinutými civilizacemi (nemuselo se nutně jednat o technologicky vyspělé civilizace v tom slova smyslu, jak ho chápeme nyní) již před desítkami tisíců let. Jakékoliv informace o těchto civilizacích jsou však poměrně hluboce skryty před našimi „zraky“ a je otázkou, zdali tak dokonce není činěno určitými silami i záměrně.

Protože v našem Vesmíru platí nejen zákon o zachování energie, ale i zákon o zachování informace, tak informace o těchto civilizacích, které byly svým způsobem na úrovni civilizace Atlantidy v jejím před-katastrofickém (možná by se také dalo říci v období před zneužíváním magie) období, jsou v krajině zakódovány a svým morfogenetickým polem ovlivňují i bytosti zde se nacházející.

Dá se předpokládat, že některé tyto informace byly do naší krajiny zakódovány i vědomě příslušníky těchto civilizací. Tak jako v případě příslušníků některých nám známých civilizací (např. Mayů) měli schopnost vnímat čas cyklicky a rozšiřovat své vědomí s přesahem mimo vlastní čas a prostor. To jim umožnilo energeticko-informačně dlouhodobě ovlivnit krajinu a připravit ji tak na příchod těch, kteří v příslušný čas účinků tohoto ovlivnění dokážou využít v souladu s původními záměry. Je možné se rovněž domnívat s relativně vysokou pravděpodobností, že někteří příslušníci těchto civilizací jsou tu dnes vědomě inkarnováni a mají díky tomu vyšší schopnost těchto energií a informací využít.

Pokud někdo v minulosti hodlal využít prostředí České kotliny k účelům, které nebyly v souladu s těmito původními záměry, tak celkem pochopitelně z dlouhodobého hlediska nikdy neuspěl.

Nedá se vyloučit, že už v době Hyperborey, existovaly nějaké kontakty se Střední Evropou. Podle pověstí byli Hyperborejci velice duchovně pokročilou a mírumilovnou civilizací, a tak se nedá vyloučit, že vědomé energeticko-informační kódování české krajiny bylo už jejich dílem. Tak, jako vše ostatní v tomto světě i skutečnost, že Češi v příslušné době zakotvili v České kotlině, není náhoda. Když připustíme myšlenku, že existují vyšší dějinné záměry, zdá se poměrně logické vyvodit závěr, že do srdce Evropy a předpokládaného obklopení většinou nepříliš přátelsky nakloněnými Germány, byl vyslán kmen Slovanů, u kterého byl předpoklad největší odolnosti a největší schopnosti přežití a zachování národní identity tak, aby tyto dějinné záměry mohly být naplněny. To, co je nejcharakterističtější pro určitý národ, je jeho jazyk. Čeština je jeden z nejrozvinutějších a tím i nejstarších jazyků na Zemi a její podobnost se sanskrtem určitě není náhodná. Ovšem z mého úhlu pohledu se jedná spíše o podobnost sanskrtu češtině, protože praslovanština je starší než sanskrt a dá se naopak předpokládat, že sanskrt je odvozen z praslovanštiny pro určitou oblast. Například vytvoření takových slov jako je „nejneobhospodařovávatelnější“ nebo třeba „scvrnkls“ je asi česká specialita.

Základy našeho jazyka jsou daleko starší než je vůbec soudobá oficiální věda ochotna připustit. Informace o historii Slovanů a Čechů jsou zkreslené natolik, že o jejich skutečné historii se vlastně dnes neví nic.

Stáří jazyka však zároveň nasvědčuje i stáří národa, který jej používá. Osobně jsem přesvědčen (při snaze zachovat si v této oblasti nepředpojatost), že hypotézy o tom, že do České kotliny přišly hordy primitivních Slovanů, které se díky vlivu Keltů, Germánů, Říma a křesťanských církví (zejména katolické) podařilo civilizovat na západní úroveň, jsou cílenou desinformací. Dokonce i v poslední době oblíbené teorie, že jsme zde Kelty nevystřídali, ale asimilovali s nimi a vlastně jen díky tomu jsme jakoby něco lepšího než ostatní Slované, považuji za součást desinformační kampaně, které podlehli i lidé, kterých si (a jejich názorů také) jinak vážím. Jsou nám podsouvány například vize Libuše a jejích sester jako keltských kněžek.

Otázkou je, proč to tolik lidí tak ochotně přijímá. Jediná odpověď, která mně připadá smysluplná je ta, že dehonestace Českého národa i vlastními příslušníky je tak dlouhodobá a natolik již uvězněná v našem podvědomí, že se snažíme si vylepšit náš „kádrový“ původ Keltskou krví a kulturou.

Nechci tvrdit, že nedošlo k určité asimilaci Slovanů s Kelty, ale jsem přesvědčen, že Slovanské kmeny, které dorazily do prostředí České kotliny, byly alespoň na stejné civilizační a kulturní úrovni jako Keltové (o čemž svědčí minimálně stupeň rozvinutosti jejich jazyka), ale s poměrně velkou pravděpodobností byly na úrovni vyšší. Otázkou existence Slovanů v Evropě v dobách předcházejících období antiky, dokonce s vlastním poměrně slušně vyvinutým písmem, se zabývá v poslední době více badatelů. Bohužel jako vždy se oficiální historikové tomuto tématu buď vysmívají, nebo vyhýbají. Asi by na takovýto výzkum nedostali od nikoho grant, tak proč se tím zabývat, že? V rámci svého optimismu věřím, že s koncem informačního embarga se i v této oblasti brzy dozvíme velmi zajímavé věci.

Existuje hypotéza, která je z mého pohledu reálná, že existovali mimozemšťané zřejmě reptiloidního původu, kteří se různými způsoby snažili ovládnout planetu Zemi a dlouhodobě (míněno v kategorii minimálně deseti tisíců let) jim v tom Slované a jejich předci úspěšně bránili. Proto jejich lidští spojenci, mezi které můžeme počítat i reptiloidní duše v lidském těle, kteří se rovněž snažili ovládnout celou planetu, nenávidí dlouhodobě Slovany, protože jim v tom úspěšně bránili a brání. Proto se pravděpodobně inkarnovalo více reptiloidních duší do Němců pro období druhé světové války, aby mohly Slovany zničit. To by také mohl být jeden z důvodů, proč Němci zaútočili proti Rusku příliš brzy, protože je hnala dlouhodobá podvědomá nenávist.

Při bližším pohledu na současné dění u nás může bdělý pozorovatel dojít k závěru, že někteří lidé, kteří se považují za Čechy, mají reptiloidní duši, což vysvětluje nedostatečně skrývanou nenávist, jež je možno snadno vycítit v jejich projevech vůči českému národu a českým lidem. Některým lidem se tyto jejich projevy zdají až nepochopitelné, když tito jedinci sami sebe nazývají Čechy. Není ovšem pochyb, že část takto se projevujících lidí to dělá čistě ze zištných důvodů a nepotřebují k tomu reptiloidní duši.

Podívejme se však blíže na relativně nedávnou minulost. Češi přežili takřka „zázračně“ ohromné tlaky na germanizaci a katolizaci a jsou dnes zcela svébytným národem s vlastním živým a stále se rozvíjejícím jazykem. Velké vnější vlivy včetně víceméně násilného ovlivnění genomu Českého národa však prospěly jeho zkvalitnění. Na otázku, zda se dá tedy ještě vůbec mluvit o Češích, odpovím citací z „Fiktivního rozhovoru s příslušníkem globálních elit“.

Otázka zněla: "Dá se vzhledem ke genetickému ovlivnění mnoha dalšími vlivy hovořit vůbec ještě o Slovanech? Existují údajně studie DNA, které dokazují, že jsme geneticky spíše směsice mnoha různých národů." Odpověď: "Existují ale také studie o tom, jak je DNA ovlivnitelná vibracemi zvuku a řeč jsou přesně ty zvukové vibrace, které dítě ovlivňují zdaleka nejvíce, zejména v prvních letech života, která jsou rozhodující. A nelze zapomenout ani na morfogenetická pole a egregor českého národa. To jsou velmi mocné faktory, na které se zapomíná, samozřejmě pokud jsou vůbec jako faktory připouštěny a uznávány." Mimořádné tlaky na germanizaci a katolizaci přežili Češi až neuvěřitelně bez úhony, ba naopak posíleni i o vstřebání schopností a idejí dalších národů. Podstatný vliv, který by byl za jistých okolností i akceptovatelný materialistickou vědou, je vliv vibrací a zejména zvukových na naší DNA. Existují vědecké názory (i když zatím ne plně akceptované širokou vědeckou obcí) prokazované i vědeckými experimenty, že naše DNA je ovlivnitelná zvukovými vibracemi. Jednou z nejdůležitějších zvukových vibrací, které nás ovlivňují již v prenatálním stavu, je řeč matky a dalších lidí v blízkém okolí. Mateřština je důležitým faktorem podílejícím se na procesu formování konkrétního jedince. Z určitého zorného úhlu je mateřština jedním ze základních faktorů tvořících spolu s genetickou výbavou příslušnost k určitému národu s jeho charakteristickými rysy.

V poslední době se objevuje stále více informací o skutečné historii Slovanů a dlouhodobém potlačování jejich významu v historii Země. Slované nejsou snadno ovládatelní a ovlivnitelní. Zdá se, že právě slovanská DNA je nejvíce odolná proti vnějším vlivům a má kvalitní samoopravné kódy, které omezují pronikání jiných prvků. Je možné, že to je důvodem, proč se v Česku probouzí momentálně nejvíce lidí a proč jsou nejméně ovlivněni různými náboženskými dogmaty.

Jazyk (řeč) je velmi specifická vibrace, která velmi silně ovlivňuje DNA zejména malých dětí. To, co tvoří konkrétní národ je právě jazyk, který svými specifickými vibracemi ovlivňuje DNA a vytváří charakteristickou mentalitu národa. Názorně jsou rozdíly v mentalitě vidět na národech Slováků a Maďarů, přestože dle analýzy DNA (pozor, ale pouze dle její velmi krátké sekvence) je 60% Maďarů geneticky slovanského původu.

V této souvislosti bych chtěl upozornit na to, jak matky (ale i otcové) mohou velmi pozitivně ovlivnit malé děti svým zpěvem v rodném jazyce. Možná, že nejlepší jsou pro to národní písně, které jsou již dlouhodobě ukotveny v morfogenetickém poli.

Z určitého zorného úhlu je téměř zázrakem, že se český jazyk přes velký tlak ubránil germanizaci. Nedá se vyloučit, že k tomuto „zázraku“ přispěly vyšší duchovní bytosti v rámci vývojového plánu Evropy či dokonce Země. Obdobně na tom pravděpodobně bude i slovenština s maďarštinou.

Jako částečnou odbočkou od tématu upozorňuji na to, že vliv uměle vytvořeného a implantovaného jazyka angličtiny na DNA je dle mého názoru zřejmý. Lidé, jejichž mateřštinou je angličtina ovládají víceméně v posledních dvou, třech stech letech celou planetu, případně se o to snaží včetně použití prostředků, které předpokládají absenci empatie a soucitu k ovládaným nebo dokonce porobených národům. Velká Británie, USA Kanada, Austrálie jsou všechno státy s poměrně těžkou karmou. Důležitost kladného vztahu k sobě, neplatí pouze pro jednotlivé lidi, ale i pro národy. Bohužel se obávám, že možná na světě není žádný další národ, jehož vlastní příslušníci by se tak dlouhodobě a cíleně podíleli na potlačování hrdosti na příslušnost k vlastnímu národu a dokonce i na jeho duchovním a materiálním poškozování ve prospěch národů jiných. Díky tomu dokážeme pociťovat národní hrdost snad jen tehdy, když naši sportovci něco vyhrají. Ještě že se jim to občas podaří.

Považuji za nutné v této souvislosti zdůraznit, že v žádném případě není cílem tohoto textu formulovat jakousi vizi nového vyvoleného národa. Jedná se mi o vyvážení tendencí k neustálému a systematickému znevažování českého národa a ke snižování vlastního sebevědomí a sebe-uvědomování. Výsledky jednoho zajímavého průzkumu již vyžadují interpretaci, která se poněkud odlišuje od silně zjednodušeného oficiálního výkladu. Z výsledků tohoto průzkumu a jeho oficiálního výkladu plyne, že v Česku je údajně nejvíce ateistů. Dle mého názoru se jedná o velmi nepřesné vyjádření skutečnosti, že se v poměru k ostatním národům málo Čechů hlásí k některému z oficiálně přijímaných náboženství. I když pominu ten fakt, že nemálo lidí může mít problém s otázkou, zda věří, protože oni nevěří, ale ví, tak stále zůstává mnoho lidí, kteří mají jistý problém svůj filozofický systém či paradigma nazývat náboženstvím, natož pak, aby ještě byli ochotni toto své paradigma umístit do některé z předem připravených církevních škatulek. Dalším důležitým faktorem je to, že mnoho lidí je ateisty jen proto, že jsou tu více tu méně seznámeni s jediným náboženským systémem, kterým je křesťanství v podání církví, což je pro mnohé z nich nepřijatelné z celkem pochopitelných důvodů.

Pokud to posuzuji čistě intuitivně (protože v dané oblasti se průzkumy nedělají), tak se mi zdá, že v počtu senzibilů či lidí duchovně zaměřených v přepočtu na kilometr čtvereční či na tisíc obyvatel jsme první na světě. Posuzováno v rámci tak zvaně civilizovaného světa – to znamená nepočítaje v to domorodé národy.

Existuje však mnoho lidí, kteří skutečně pracují, ať už utajeně v rámci systému, nebo s použitím mentálních forem působení. Ti nepřijdou do televize, aby o tom vyprávěli, dokonce ani do alternativních médií. Jedni, protože by to jejich práci ohrozilo a jiní z toho důvodu, že nepotřebují veřejnou manifestaci ani obdiv či díky veřejnosti. To neznamená, že se musí jednat pouze o lidi veřejně neznámé, ale o to, že formy jejich působení jsou veřejnosti neznámé. V jedné z pravděpodobnostních budoucností je Praha a Česko duchovním centrem. Zdůrazňuji duchovním, ne mocenským centrem. Toto centrum by mělo fungovat tak 20 – 30 let a pak se asi posune na východ. Neočekávejme a nečekejme na příchod Mesiáše, který nás spasí. V našich řadách je již mnoho mesiášů, z nichž každý plní svoji nemalou roli.

Je čas se probudit, přestat naříkat a uvědomit si vlastní sílu, které se „ti druzí“ bojí, což nám logicky zatajují. Každý z nás má šanci se stát mesiášem (minimálně pro sebe).

Nejvíce se porážíme sami svým přesvědčením o malosti a bezmocnosti, které je silně podporováno médii všeho druhu. Na naší straně jsou síly možná daleko mocnější, než jsme schopni chápat a připustit. Nebojme se přijmout tu variantu, že jsou proti nám bezmocní, pokud se jim nepodaří nás přesvědčit o opaku, o což se samozřejmě snaží všemi prostředky. 

Předmluva ke kolektivní meditaci na posílení egregoru Slovanství a pozitivní budoucnosti dne 10.10.

4.9.2017

Při jednom z minulých pořadů na SVCS se mluvilo o kritickém množství probuzených lidí, které by ovlivnilo ostatní lidi v Česku a mluvilo se o 10 až 20 tisících. Zároveň proběhla 21.8.2017 celosvětová meditace, kde se mluvilo o kritickém množství 144 tisíc pro celou planetu. Již před tím jsem byl požádán, abych opakoval meditaci na posílení egregoru Slovanství s tím, že bychom se spojenými silami snažili, aby se této meditace účastnilo 10 tisíc lidí, což by jako kritické množství pro Česko a Slovensko mělo stačit. Z množství 144 tisíc pro celou planetu lze snadno spočítat i kritické množství pro Česko a Slovensko, a to činí, pokud jsem neudělal někde chybu v řádu, okolo 300 lidí. Toto číslo ale nelze dle mého názoru vzít příliš vážně, protože množství lidí, kteří ovlivňují kolektivní vědomí obyvatel planety je podstatně menší, než množství lidí, kteří ovlivňují kolektivní vědomí obyvatel Česka a Slovenska.

Nevím, z čeho plyne informace o neexistenci boha u Slovanů. Někteří historici uvádějí, že se nejednalo o víru v boha či bohy, ale o glorifikace předků. Glorifikace předků ale neznamená neuznávání existence boha. Slované rozhodně nebyli nevěřící nebo ještě přesněji nevědoucí, ale otázka je, v jakou podobu Boha věřili. Je to běžný postup udělat z někoho pohana či nevěřícího, protože nesdílí mojí představu o bohu. Nepochybuji, že i mne by mnozí označili jako neznaboha, protože neuznávám jejich představu personifikovaného křesťanského boha. Osobně nepochybuji, že představa Krista o bohu se mnohem více blížila představě Praslovanů a mnou uváděné, než představě předkládané křesťanskými církvemi.

Nelze rovněž zapomínat, že historie Slovanů se měří na desetitisíce let a oficiální historická věda (mám trochu problém to vědou nazývat) se takto starou historií Slovanů vůbec nezabývá, protože ji vůbec nepřipouští. Stále jen vychází z velmi nepřesné až absurdní představy o Slovanech jako primitivních kmenech.

Nadřazený postoj bílé rasy k ostatním rasám není postoj Slovanů, ale především Anglosasů a Germánů (i když dle Wikipedie Anglosasové hovořili germánskými dialekty a podle Bedy Ctihodného byli potomky dvou mocných germánských kmenů, Anglů a Sasů původem ze současného severního Německa) a není nutno si ho vyčítat, protože my jsme Slované. Kromě toho úvahy o rovnosti vycházejí z velmi nepřesných a opět manipulovaných tezí. Bytosti jsou si rovny ve své duchovní podstatě, ale jinak každý druh bytostí má své přednosti a své nedostatky. Pokud se za hlavní důkaz o vyspělosti předkládá technologická vyspělost v současné době, tak potom vyznívá bílá rasa jako nejvyspělejší, ale opět se jedná jen a jen o dlouhodobou manipulaci. Kromě toho i v rámci bílé rasy jsou si někteří rovnější než druzí a Slované mezi ně rozhodně nejsou dlouhodobě řazeni.

Všechno to, co se děje ve vztahu k naší zemi, je možno chápat jako pokusy stáhnout nás pod nějaké centrum řízení, avšak velice opatrně a nenápadně, hlavně aby těm Čechoslovákům nedošlo, že mají jakýkoli význam.

Někteří uznávání tzv. duchovní mistři říkají, že naše země a Praha budou mít významné místo v blízké budoucnosti.

To, co se nyní děje je důkaz toho, že si různí lidé a jiné bytosti uvědomují význam Česka, Slovenska a Prahy, ale již nemají ty mozky (architekty), které by jim dokázaly naplánovat akce na patřičné úrovni. Klasická ukázka spočívá například v tom, že nemá šanci na úspěch aktivizovat proti Zemanovi lidi veskrze nepopulární a provařené typu Kocába, Němcové apod., popř. lidi, kteří jsou u většiny českého národa výrazně nepopulární, jako je například Herman nebo Kalousek. Mám pocit, že naopak dosáhnou u většiny lidí efektu spíše opačného. Je to obdobné jako s Havlem. Kdyby ho nechali v klidu spát, tak pomalu upadne v zapomnění, ale vzhledem k jeho neustálé glorifikaci ho začíná čím dále více lidí naopak nenávidět. Před rokem 1989 tak dlouho a hloupě velebili Sovětský Svaz a hanobili Ameriku, až mnoho lidí Sovětský Svaz začalo nenávidět (i pod vlivem 68. roku) a pod pojmem Amerika si představovalo ráj na zemi.

V současné době probíhající procesy ve společnosti se dají snáze pochopit na podobnosti procesu reinkarnace duše a reinkarnace společnosti. Transformaci (podstatnou změnu) společnosti je možno z určitého úhlu pohledu vnímat jako její reinkarnaci. Stará forma společnosti umírá a rodí se nová. Jsou známy teorie předpokládající, že způsob umírání člověka a stav jeho mysli v té době má významný vliv na situaci člověka v další inkarnaci. Stav kolektivního vědomí společnosti v době počátku podstatných změn bude mít přes všechny ostatní a rozhodně nezanedbatelné vlivy zřejmě rozhodující vliv na délku a formu transformace společnosti a kvalitu nového uspořádání společnosti. Jak už jsem mnohokráte zdůrazňoval, žádný sebedokonalejší systém nemůže kvalitně fungovat, pokud jeho jednotlivé prvky svojí kvalitou neodpovídají kvalitě systému. Z toho plyne mnou již opět mnohokráte zdůrazňovaný závěr, že nejdůležitější v dnešní době je práce každého z nás na zvyšování frekvence vibrací, zvyšování vlastního poznání a pomoc ostatním v obou těchto aspektech a práce náš všech na zkvalitnění kolektivního vědomí společnosti.

Nemusíme mít všichni noty té nejlepší písně, té nejlepší muziky, ale je potřeba, abychom měli noty stejné písně a případně i dirigenta, abychom udrželi stejný rytmus. Pokud toto podobenství převedu na současnou situaci, tak existuje mnoho orchestrů a dirigentů a každý ten orchestr tvrdí, že ta její píseň je ta nejlepší a mělo by se proto hrát jen podle jejích not a pokud možno i pod vedením jejich dirigenta. Co je to za kakofonii, když každá skupina hraje podle jiných not a s jiným rytmem. Ono stačí už jen to, když jsou noty stejné, ale každý drží jiný rytmus. Už to se nedá poslouchat. V souvislosti s hlavním tématem si také můžeme představit výsledek meditace konané sice ve stejný čas, ale každý by meditoval na jiné téma. Je známé rčení, že Slovany nemůže nikdo porazit, pouze sami Slované. Myslím, že není velký problém tuto větu vztáhnout i na Čechy a Slováky. Když sleduji pro mě zcela nepochopitelnou nevraživost mezi alternativními weby a alternativními hnutími, které však mají stejné či velmi podobné cíle a v podstatě stojí na stejné strany barikády, tak mě přepadají obavy. Obzvláště, když vidím stále další drobení různých hnutí a zakládání nových hnutí a straniček a každá se snaží sdělit: "Ale my jsme opravdu ti praví." Samozřejmě je nutné chápat, že v mnoha případech se jedná o cílenou činnost se záměrem rozmělnit energie a případně je odvést jiným směrem, než si přeje většina vědomých lidí. Bohužel je nutné konstatovat, že zatím se tento úmysl daří celkem úspěšně.

Klasickou ukázkou snah nás rozdělit je například 17. listopad, k jehož oslavám v roce 2016 jsem poprvé dostal informaci o vhodnosti provedení meditace.

17. listopad byl původně významný den vztahující s k násilí páchanému Němci na Slovanech. Podle všech indicií je tento svátek motivován zejména snahou postavit Slovany proti Slovanům pod nálepkou různých jakoby protichůdných ismů.

Někdy se mi zdá až neuvěřitelné vidět normální běžné lidi, kteří z toho nemají žádný prospěch, jak jsou na druhé straně uměle vytvořené barikády s lidmi, jako jsou Schwarzenberg anebo Herman. Tito lidé ztratili schopnost vnímat věci intuičně, ale je potřeba jim pomáhat, aby pochopili a ne proti nim bojovat.

Pokud se to nedaří slovem, tak se mnohé dá dosáhnut vlastním vyzařováním. Můžeme ovlivnit Evropu i svět nejen tím, že budeme inspirací, ale i tím, že z našeho území bude vyzařovat pozitivní energie a láska. I v našem prostředí, pokud bude dostatečně prozářeno energií lásky, nebudou některé bytosti moci nadále žít.

Jedním z možných základů, na kterém se můžeme spojit, je naše Slovanství. Vím, že to zní jako určité klišé a snadno mohu být napaden z nacionalismu a dokonce šovinizmu, ale na tomto možném postoji se projeví neznalost skutečné historie Slovanů a jejich charakterů jako národa. K tomuto cíli směřuje i zamýšlená meditace.

Považuji za velmi důležité informace týkající se našich možností ovlivňovat realitu. Například David Wilcock uvedl, že se konal experiment údajně dle klasických vědeckých měřítek. 7000 lidí cíleně meditovalo na snížení kriminality a skutečně se celosvětově snížila zločinnost a terorismus o 72%. Po ukončení experimentu se opět vrátila do původní výše. Z toho plyne závěr, který odpovídá i mým informacím a informacím pozitivních mimozemšťanů, že i velmi malé množství lidí může mít výrazný vliv na kolektivní vědomí lidí. Velmi malé množství může být jako kormidlo, které změní směr našeho směřování.

Jsme dlouhodobě manipulováni v tom smyslu, abychom byli přesvědčeni, že nemáme tu moc měnit realitu. Proto jsou neustále zakazovány všechny prostředky vedoucí k rozšířeným stavům vědomí a veškeré informace o těchto stavech jsou zkreslovány a zesměšňovány. Za tím účelem jsou vytvářeny i různé instituce typu klubu skeptiků Sisyfos. Opět mi při této příležitosti nedá, abych neocitoval čeho je Sisyfos symbolem dle Wikipedie. Je symbolem nesmyslné, otupující a bezvýchodné činnosti, ze které nikdy nemůže být užitek. Skutečně je to pro klub skeptiků symbolické. Stále probíhá "soupeření" různých egregorů jako jsou egregor katolictví a dalších forem křesťanství, egregor islámu, judaismu a dalších náboženství, ale rovněž tak egregor materialismu nebo i mentalismu. Z tohoto důvodů je velmi důležité podpořit egregor slovanství.

Pro jistotu uvedu opět vysvětlení pojmu egregor, aby nedošlo ke zkreslení nebo nepochopení následujících úvah.

Egregor je pojem vyjadřující existenci zvláštních astrálních útvarů, které jsou vytvářeny skupinovými představami, idejemi a pocity jako jsou např. náboženské a politické ideje, ale i hromadné všeobecné sklony a názory. Egregor je tedy astrální reprezentace kolektivní mysli a funguje jako více méně silná astrální bytost, není jen pasivním odrazem toho, co je společné lidským myslím, ale též aktivním činitelem. V tomto smyslu každý jedinec vyznávající nějakou náboženskou, politickou či jinou ideu, je spojen s příslušným egregorem, přičemž toto spojení je oboustranné: jedinec posiluje svou vírou a svými činy tento egregor a naopak je egregorem posilován v této víře a činech.

Některé aktivity jako jsou rituální oběti, které bychom takto možná nezařadili, lze rovněž i v současnosti vnímat jako soupeření egregorů. Rituální oběti egregorům mají své významné místo v dějinách mnoha národů a náboženství. V některých případech se jednalo o plně vědomé (dokonce pro celou společnost) a často krvavé rituální oběti včetně obětí lidských, v některých případech se jednalo o rituální oběti překryté jinou legendou, jako bylo například upalování čarodějnic. Myslím, že například i skalpování bylo určitou formou rituální oběti. Různé drastické formy trestů dle islámu jsou rovněž rituální oběti egregoru islámu. Utrpení obzvláště spojené se smrtí je mocným výronem energie, jejímž příjemcem by měl být příslušný egregor.

Egregor slovanství se částečně překrývá s egregorem mentalismu. Egregor slovanství vzhledem k tomu, že se vyvíjel velmi dlouhou dobu, byl v posledních dobách hodně potlačen až téměř k neviditelnosti, takže nehrál takovou roli, aby bylo považováno za nutné jej deformovat. Proto se zachoval v relativně čisté podobě na rozdíl od egregorů velké většiny náboženství. Egregor slovanství však nelze redukovat jen na jakousi náboženskou ideologii. Na udržení jeho čistoty je však nutno stále pracovat, abychom jej udrželi v kvalitě harmonie a lásky, což však neznamená, že bychom se neměli umět bránit. Rozhodně však nelze používat jakékoliv negativní emoce jako je nenávist k jiným skupinám lidí s jejich odlišným náboženstvím či životním postojem. Nenávist není nikdy řešením. To však neznamená, že bychom neměli obhajovat vlastní ideje a posilovat egregor slovanství, egregor harmonie a lásky. Proč mediace na egregor slovanství Čechů a Slováků. Protože je to obrana proti stálé manipulaci, která se nás snaží kromě dalších účinků neustále rozdělovat a odcizovat nás našemu slovanství a jeho charakteru. Stále je možno slyšet a číst úvahy (včetně rádoby vědeckých) typu - patříme na západ, jsme křesťansko-židovská civilizace, geneticky Germáni, Židi, Keltové, Libuše byla keltská kněžka a podobně. Vše jsou to manipulace k potlačení našeho základního charakteru Slovanství, protože Slované jsou největším nebezpečím pro prosazení NWO. Libuše byla slovanská kněžka. Vibrace řeči, mateřský jazyk silně ovlivňuje DNA, takže především jazyk tvoří naši slovanskou DNA.

Posilování egregoru slovanství je důležité mimo jiné i pro jeho zpětné působení na lidi. Pro jistotu, aby nedošlo k nevhodnému výkladu pojmu egregoru slovanství, považuji za hodné zopakovat, jak vnímám posílení egregoru slovanství. Cílem posílení egregoru slovanství není nacionalismus, ale jedná se o sjednocení na základě určitých charakterových vlastností Slovanů a zejména starých Slovanů jako je láskyplnost, mírumilovnost, ale zároveň schopnost pozitivně mentálně ovlivňovat realitu vzhledem k síle svého ducha, své mysli. Zároveň toto posílení znamená skupinové očištění od určitého druhu negativního myšlení, egoismu, od podléhání matrixu konzumně tržní společnosti. Záměrem je získání kolektivní vnitřní síly k tomu, abychom byli nejen my schopni sami zvládnout transformaci, ale pomoci k tomu i ostatním. Součástí je i vědomý návrat k čistému způsobu a modelu života, který je v souladu s přírodou a ostatními bytostmi. V neposlední řadě i v posílení vztahu k sobě, a to na úrovni jednotlivce i na úrovni národa, abychom si sami sebe vážili. Návrat k posílení lásky v každém z nás, posílení sebevědomí a pokory. Cílem kolektivní meditace je prostřednictvím kritického množství účastníků, které je odhadováno na 10.000 lidí, dosáhnout takového posílení egregoru Slovanství, aby měl podstatně větší vliv v konkurenci ostatních egregorů v prostředí České a Slovenské republiky. To by významně přispělo k tomu, aby v kolektivním vědomí došlo k návratu k životním hodnotám výše uvedeným.

Meditace bude dne 10.10. přesně od 21.05 na Svobodném vysílači CS http://www.svobodny-vysilac.cz/

.

Ve snaze zajistit co nejvyšší účinnost meditace co možná největším počtem účastníků a ve snaze o co největší bezpečnost proti rušivým vlivům, dohodli jsme se o specifickém způsobu provedení meditace. Na jedné straně je reálný předpoklad, že ne všichni lidé, kteří by se rádi zúčastnili meditace, nebudou mít možnost být připojeni k internetu. Na straně druhé nedá se vyloučit ani možnost, že nebude možno se v čase stanoveném pro meditaci připojit k Svobodnému vysílači, jak už se ostatně několikrát stalo. Meditace nebude prováděna živě, ale bude puštěna meditace, která již byla jednou provedena, a byl z ní udělán záznam. Záznam meditace je možno stáhnout na této adrese:https://uloz.to/!djppQqjhSRfo/miroslav-zelenka-posileni-egregoru-slovanstvi-a-pozitivni-budoucnosti-mp3

Vzhledem k tomu si všichni, kteří nebudou mít možnost se připojit na internetu k Svobodnému vysílači, případně se jim to z nějakého důvodu nepodaří, mohou pustit meditaci přesně v 21.05, čímž bude zajištěna časová sladěnost vizualizací a energetického působení všemi účastníky. Množství účastníků a jejich jednotná kolektivní mentální aktivita má velkou důležitost pro úspěšnost meditace. 

Komplexní změna paradigmatu

10.11.2017

Paradigma lze definovat jako soubor převládajících vědeckých názorů odpovídajících poznání té konkrétní doby nebo epochy. Neměli bychom však zapomínat, že převládající názory jsou dost často i cílenou manipulací. Paradigmata ve vědě jsou dočasná a jejich změna obvykle probíhá radikálním obratem, tzv. vědeckou revolucí.

Mně osobně se líbí velmi zjednodušená definice paradigmatu, podle které je paradigma popisem modelu jsoucna. Nejedná se o popis jsoucna, ale o popis modelu jsoucna (reality) vytvořený na základě všeobecně uznávaného poznání určité doby nebo epochy. Zdůrazňuji všeobecně uznávaného poznání, protože jak z historie, tak i ze současnosti víme, že mnohá poznání, která se později ukázala jako přesnější popis skutečnosti, než který byl všeobecně uznáván, byla v lepším případě zesměšňována, v horším případě tvrdě potírána. Jsoucno je vše, co jest včetně všech potencionálních možností.

Zjednodušeně řečeno existují tři základní paradigmata, tři základní modely jsoucna, která opět velmi zjednodušeně popíši.

1. Materialismus - vše, co existuje, je hmota a vše je jen projevem hmoty. Svět nebo alespoň náš vesmír vznikl velkým třeskem. Nikdo neví jak, nikdo neví proč a nikdo neví z čeho. Vědomí je projev hmoty a tudíž nemůže existovat nezávisle na ní. Je zde jednoznačně stanoven počátek minimálně vesmíru. Dle údajů kosmologů přibližně 13,7 miliardy let. Co se týče konce, tak teorií je více. Od skončení vesmíru velkým krachem po nekonečné rozplynutí. 2. Dualismus - existuje vědomí a hmota a bůh a stvořený svět - jedná se o pojetí většiny náboženství, ve kterém bůh stvořil hmotný svět a nehmotné duše - vědomí, případně další bytosti, které jsou schopny existovat nezávisle na hmotě. Jak a kdy vznikl bůh, se neřeší. Svět stvořil podle převládajících názorů proto, aby poznal sám sebe, anebo se to také neřeší. Časové údaje o vzniku světa či vesmíru se velmi liší od biblických cca 6 tisíc let až po biliony let, či po jeho cyklické vznikání a zanikání zřejmě nekonečné.

3. Mentalismus - vše jedno ohromné vědomí a svět je projevem "myšlenkového procesu" tohoto vědomí. V tomto pojetí existuje jednota boha a stvořeného světa. Tento svět nikdy nezačal a nikdy neskončí. Čas neprobíhá lineárně a vše se děje současně.

Po dlouhá období nám známé historie převládalo pojetí dualistické. Mystici všech náboženských směrů při svých introspekcích a stavech rozšířeného vědomí dostávali informace i o variantách mentalismus, ale protože tyto informace v podstatě nikdy nebyly výhodné pro vládnoucí vrstvy, tak se nikdy nerozšířily. Až v posledních dvou, třech stoletích se začal prosazovat materialismus, takže se dostal, co se týče svého rozšíření takřka na úroveň dualismu, protože příliš zjednodušené a antropomorfické pojetí (antropomorfismus je myšlenkový postup, kdy se mimolidským skutečnostem či jevům přisuzují lidské rysy, vlastnosti či přímo lidská podoba) intelektuálně nedopovídalo novému poznání převážně tzv. západní společnosti.

V poslední době se začíná prosazovat ve větším měřítku mentalismus, i když je současným převážně materialistickým paradigmatem silně odmítán. Jeho velkou výhodou je to, že je schopen logicky vysvětlit mnohé z toho, co materialistická věda schopna není. Jak už bylo řečeno, paradigmata jsou dočasná a k jejich změně dochází radikálním obratem, vědeckou revolucí. V současné době jsme před branami takovéto revoluce. Situace vypadá tak, že oproti předchozím dobám a změnám paradigmatu dojde ke komplexní změně paradigmatu, tj. ke změně modelu jsoucna takřka ve všech oblastech lidského poznání, ne-li skutečně ve všech oblastech. Vzhledem ke komplexnosti této změny bude její přijetí pro mnohé lidi velmi obtížné a je pravděpodobné, že mnozí prostě nedokážou vše přijmout. Proto bude velmi důležitá role nás, kteří již máme určité povědomí o novém paradigmatu a jsme schopni ho přijmout v jakémkoliv rozsahu, abychom pomohli ostatním se s novým paradigmatem vyrovnat a porozumět mu alespoň v základních obrysech.

Velká většina lidí, dokonce včetně těch, kteří se o informace z nového paradigmatu zajímají, nemá představu, v čem všem se paradigma změní. Ta změna bude skutečně tak rozsáhlá, že vůbec není přehnané mluvit o revoluci. Snažím se přinášet informace o novém paradigmatu, ale samozřejmě jsou to pouhé střípky rozsáhlé mozaiky poznání. Doufám, že se z těchto střípků dá zahlédnout alespoň určitý obrys té celkové mozaiky s jednotlivými informacemi pokrývajícími částečně některé oblasti celé mozaiky. Kromě vlastních informací samozřejmě sleduji i informace od jiných zdrojů a zdá se mi právě, že na komplexnost změn paradigmatu není kladen důraz. Uvedu určité příklady. Corey Goode, David Wilcock a s nimi Jaroslav Chvátal se věnují především naší 3D realitě a jejím humanoidním bytostem, i když z našeho pohledu se jedná o bytosti podstatně vyšší duchovní a technologické úrovně než jsme my. Mně však se zdá, že minimálně částečně opomíjejí vliv vyšších bytostí nehmotných jako je například bytost Gaia, Slunce, Sluneční soustava, Galaxie, nebo i jiných bytostí, kterým jsou různým pojetím dávány různé názvy jako například archandělé, nanebevzatí mistři, Kristus, hrabě Saint Germain apod. Přitom se jedná o bytosti, jejichž schopnost ovlivňovat děje na Zemi i v kosmu může schopnosti hmotných bytostí naší 3d reality i výrazně převyšovat. Zajímavá z tohoto úhlu pohledu se mi zdá i informace o možném elektromagnetickém pulsu ze Slunce či jevu, kterému se říká velký sluneční záblesk. Slunce je vědomá bytost, není to neživá hmota, která jen přenáší jakési vlivy z vesmíru. A je to z našeho pohledu opravdu mocná bytost. Kdyby chtěla zlikvidovat naší "vyspělou" civilizaci, tak už to mohla udělat dávno a nemusí čekat na nějaké vlivy z kosmu. Nepochybuji vůbec o tom, že Slunce je ze své úrovně schopno komunikovat s Gaiou a má úplný přehled o tom, co se na Zemi děje. Z nižších úrovní nejsou třeba bráni na zřetel vlivy možných přisedlých duší či parazitických kvazibytostí při ovlivňování důležitých politických a ekonomických dějů na planetě.

Na druhé straně například Petr Chobot až takový vliv fyzickým mimozemšťanům nepřikládá, ale naopak přikládá zásadní vliv bytostem nefyzickým, jako jsou démoni, nebo jak je nazývají andští šamani, supaj. Tito démoni podle něj zásadním způsobem ovlivňují dění na planetě. Samozřejmě z určitého úhlu pohledu není rozdíl mezi hmotnými a nehmotnými jevy. Oboje jsou pouze projevy jednoho jednotného vědomí. Pokud by se to dalo k něčemu přirovnat, tak k počítačové fantazy hře, kde je možno bojovat jak hmotnými prostředky, jako jsou meče, tak i nehmotnými prostředky, jako jsou kouzla, a z pohledu počítačového programu mezi nimi není rozdíl.

Jsem si vědom, že by bylo možno se věnovat mnoha dalším aspektům nového paradigmatu, ale za zásadní považuji změnu ve vnímání bytí, světa, jsoucna jako jednoho ohromného vědomí a z toho plynoucích důsledků pro komplexní vnímaní nového paradigmatu. Jsme natolik zakořeněni ve vnímání materiálního světa a v tomto vnímání podporováni všemi možnými i nemožnými prostředky, že je pro nás skutečně těžké přijímat komplexně nové paradigma. Naše vize, vjemy a zážitky při stavech rozšířeného vědomí jsou "odborníky" popisovány jako jakési halucinace či sny. Všechny jevy, které nelze vysvětlit v souladu se současnou vědou jsou zamlčovány, zesměšňovány a utajovány. Je to zcela logický postup, protože v okamžiku, kdy si uvědomíme podstatu světa a možnosti, které nám dává síla našeho vědomí, nemají šanci nás ovládat ti, kteří nám zatím vládnou, a kteří záměrně současné paradigma tvoří. Proto je důležité pracovat na své intuici a kromě dalších věcí individuálními i kolektivními meditacemi měnit sebe i náš svět.

Klasická ukázka soudobé vědy - Pokusy s antihmotou přinutily vědce pochybovat o existenci vesmíru. Fyzikové z CERNu provedli superpřesné měření magnetického momentu antiprotonu a nenašli žádný rozdíl mezi vlastnostmi materie a antimaterie, což učinilo tajemství zmizení antihmoty a existenci vesmíru ještě více záhadnou, stojí v článku, který byl publikován v magazínu Nature. „Všechna naše měření ukazují na to, že materie a antimaterie mají naprosto stejné vlastnosti. Jinými slovy, vesmír prostě nemůže existovat. Realita ovšem hovoří o opaku. Nutné rozdíly někde musejí existovat, my ale nyní prostě nechápeme, kde je máme hledat." V podstatě mají pravdu. Tak, jak si vesmír oni představují, skutečně neexistuje.

Podle mého názoru důležitou součástí mozaiky poznání jsou informace o morfogenetických polích a osobních morfogenetických polích. Například s každým odvedením přisedlíka se zvyšuje pravděpodobnost odvádění dalších přisedlíků. S každou informací o existenci posmrtného života a s informacemi o jeho formách se snižuje pravděpodobnost, že duše po smrti neodejde nahoru. Ne nadarmo staré civilizace měly své knihy mrtvých, které podrobně popisovaly odchod do světla. S každou další informací o možnosti zdravotních a životních problémů kletbou či prokletím se zvyšuje možnost se zbavit parazitické kvazibytosti a zvyšuje se informovanost o obraně proti ní a také se zvyšuje informovanost o nevhodnosti tohoto způsobu jednání. Většinu svých názorů, teorií a hypotéz nepodkládám důkazy, takže je mnoho věcí, u kterých jejich pochopení a přijetí záleží především na tom, zda s nimi lidé rezonují či nikoliv. Pokud však objevím zajímavé výsledky výzkumů či experimentů většinou vědců a badatelů alternativního proudu, tak se je snažím uvádět, abych tak podpořil své názory. Z tohoto pohledu byl zajímavý pořad na Matrixu-2001, ve kterém Wiliam Tiller představoval některé své experimenty a jejich výsledky, které nejsou zatím příliš přijímány oficiální vědou, přestože nemá protiargumenty a výsledky většinou pouze ignoruje. Z tohoto pohledu mě zaujala jeho hypotéza o retrokauzalitě. Pojem retrokauzalita není k nalezení ani ve Wikipedii ani slovníku cizích slov, ale dá se formulovat jako zpětná příčinná souvislost. Retrokauzalita znamená, že budoucí události ovlivňují události minulé. Wiliam Tiller zjistil, že začínají vidět jevy na vzdáleném místě měsíc před započetím experimentu. Například meditace na posílení egregoru slovanství se mohla projevit i delší dobu před jejím provedením. Mluvil jsem vícekrát o tom, že budoucnost ovlivňuje naší přítomnost i o tom, že je možné poslat například energii někomu i do minulosti, pokud jsme to z nějakého důvodu nestihli včas. Další zajímavou teorií je to, že psychoenergetická věda uznává vědomí a záměr jako činitele ovlivňující experiment, které mají na výsledek neočekávané účinky. Jedním z experimentů byl ten, že se mentálně měnilo pH vody - rovnováha kyselosti a zásaditosti vody. Výsledky experimentu prokázaly, že mysl a záměr mění realitu.

Velmi zajímavým se mi zdá rovněž jeho závěr, že to, co je základním pohonem tohoto mentálního měnění reality, je emoce. Je důležité, aby se do záměru hluboce zapojily emoce. V podstatě je to informace podpořená energetickou emoční vlnou, resp. položená na energetickou vlnu. Už jsem o tom vícekrát mluvil. Důvod, proč jsme tak zajímaví pro mimozemské civilizace například reptiloidního charakteru jsou naše silné emoce a díky nim schopnost mentálně ovlivňovat realitu.

Tiller mimo jiné uvedl, že před dvaceti lety byla účinnost placebo efektu na 15 % a nyní vystoupala na 80 %, takže je problém se schvalováním léků, protože placebo efekt je silnější než tzv. účinné látky. O tom jsem již rovněž mluvil a jen připomínám, že je to kromě jiných vlivů změnou morfogenetického pole. Morfogenetické pole se změnilo v tom směru, že jsme nyní schopni významně více než dříve ovlivňovat mentálně naší realitu. Opět připomínám význam meditací a kolektivních meditací, v tomto případě dokonce podpořený vědecky. Kapacita vědomé mysli pro zpracování dat je méně než 50 bitů za sekundu. Kapacita nevědomé mysli je více než 50 miliard bitů za sekundu. Nevědomá mysl vykonává většinu práce. Nevědomá mysl zpracovává ohromné množství dat, ale vědomé mysli předává jen informace pro nás důležité.

Pro pochopení mnoha věcí včetně momentální situace na Zemi je důležité základní paradigma. Mnoho i tzv. alternativních badatelů a vědců stále zůstává v zajetí dualismu vědomí a hmoty. Stále se uvažuje v pojmech jakéhosi samovolného vývoje - evoluce, i když není zcela jasné, jaké vlivy ten konkrétní vývoj zapříčinily. Ten zásadní posun nastane, až si plně při každé fázi svého zkoumání a bádání budou uvědomovat, že vše je výsledkem tvůrčího procesu vědomí. Tvůrčího procesu vědomí všech úrovní. I takových úrovní, které jsou již mimo chápání našich myslí (vědomí) v běžném nerozšířeném stavu.

Pokud chceme chápat tyto tvůrčí procesy je vhodné si je vždy představovat na podobenství s jakýmsi ohromným počítačem. Nakonec i někteří soudobí myslitelé (neodvážil jsem se použít výraz vědci, aby se někteří necítili dotčeni) došli k závěru, že náš svět může být simulací v počítači jakési superinteligence a nejsme schopni to nijak poznat. Jsou běžné experimenty, kdy se v počítači zadají výchozí podmínky (výchozí program a algoritmy) a pak je pozorován proces vývoje. Pokud se vývoj ubírá nežádoucím směrem, jsou výchozí podmínky upravovány. Takto je možnost si představit i procesy probíhající v našem tzv. reálném světě, protože se jedná rovněž o virtuální realitu. Všechny jevy probíhající na planetě, včetně pozemských kataklyzmat i katastrof na základě kosmických vlivů jako jsou dopady asteroidů či mimořádně silné erupce na slunci, jsou výsledkem tvůrčího procesu vědomí. Naší překážkou v tomto chápání zůstává to, že si nejsme schopni představit tak vysoké úrovně vědomí, výsledkem jejichž tvůrčích aktivit tyto jevy jsou.

I mnozí současní progresivní alternativní badatelé mají ve svých teoriích často zjevně nelogické hypotézy, které nejsou v souladu na jedné straně s logikou a na druhé straně s poznatky ostatních alternativních badatelů .

Základním principem pro pochopení nového paradigmatu je uvědomování si toho, že absolutně vše je výsledkem tvůrčího procesu vědomí.

Práce s čakrami

10.11.2017

Aniž jsem dříve uvedl jakoukoliv teoretickou předmluvu, začal jsem na Svobodném vysílači dělat meditace, jejímiž součástmi jsou snad vždy práce s čakrami a dost často jsou dokonce jejich hlavní náplní. Vyházel jsem z předpokladu, že velká většina lidí, sledující tyto pořady nějaké ponětí o čakrách již má. Pro jistotu upozorňuji, že mé meditace nejsou založené na nějakém posvátném systému, nemají žádný speciální název, nesdělil mi jej žádný nanebevzatý mistr, ani nejsou převzaté od veleznámého jogína, či andských šamanů.

Marketingové praktiky a s nimi spojený placebo efekt fungují v každé oblasti a duchovno či esoterika nejsou žádnou výjimkou. Po skončení své podnikatelské činnosti pociťuji téměř ke všem marketingovým praktikám přirozený odpor, což je možná trochu na škodu věci. Vím, že představa, že věci se prosadí svojí kvalitou v dnešní době, je mírně naivní.

Proto doporučuji: "Neřiďte se jmény a popularitou či marketingem, pracujte na sobě klidně sami a dělejte to, co vám nejvíce vyhovuje, co cítíte intuičně, i když přinejhorším je to třeba i zadarmo." Přitom je však nutné zachovávat určitou míru opatrnosti, protože lidí, kteří doplatili na svou důvěřivost, není málo a znám několik takových příběhů, a to se nemusí jednat jen o setkání s podvodníky. Dokonce bych řekl, že psychopati jsou i v této oblasti nebezpečnější než obyčejní podvodníci. Ostatně příběhy guruů, kteří přivedli lidi až do péče psychiatrů, nebo je připravili o majetek, jsou i obecně známé.

Práce s čakrami je pro nás důležitá, protože čakry jsou pro nás energetická centra, kterými přijímáme energie, které nám umožňují bytí v této realitě a bytí v takové kvalitě, jaká odpovídá stavu našich čaker.

O čakrách se toho dá najít na internetu skutečně mnoho a tak se popisu jednotlivých čaker a jejich funkcí budu věnovat opravdu jen velmi stručně pro ty, kteří v této oblasti mají minimální znalosti. Používat budu jako vždy pouze české názvy. Umím si představit, jak při meditaci budu používat názvy ze sanskrtu, a polovina lidí bude přemýšlet, o jakou čakru, že se to zrovna jedná. Byl jsem upozorněn, abych neříkal jen čísla čaker, ale i jejich označení či umístění, jako například čakra srdeční.

Pro zajímavost uvádím, že jako obvykle jsem se podíval na čakry do Wikipedie a zaujalo mě , že se v názorech na barvy jednotlivých čaker poměrně dost odlišuje snad od všech webových stránek týkajících se čaker, protože zcela vynechává zelenou barvu. Srdeční čakra je nebesky modrá, krční modrofialová, šestá - třetí oko bílá a temenní průzračná. K barvám čaker jen krátkou poznámku - není nutno barvy chápat jako přesný barevný obraz čakry, ale spíše jako vyjádření určitého pásma frekvence vibrací dané čakry a modelem je tu frekvence elektromagnetického záření (světlo) ve viditelném spektru. Z tohoto pohledu se mi ve Wikipedii zdá nelogické vynechání zelené barvy jakožto určitého pásma frekvence vibrací.

První čakra nazývaná kořenová nebo základní má barvu červenou a její základní funkcí je tvorba hmotného těla.

Druhá čakra nazývaná sakrální nebo sexuální má barvu oranžovou a její základní funkcí je tvořivost a sexuální energie.

Třetí čakra solární nebo žaludeční má barvu žlutou a její základní funkcí je vitální energie, vztah k materiálnímu světu.

Čtvrtá čakra nazývaná srdeční má barvu zelenou a její základní funkcí je energie lásky a spojování dolních a horních čaker.

Pátá čakra nazývaná krční má barvu světle modrou a její základní funkcí je komunikace v nejširším smyslu slova. Šestá čakra nazývaná třetí oko má barvu tmavě modrou a její základní funkcí je inteligence a intuice.

Sedmá čakra nazývaná temenní nebo korunní má barvu fialově purpurovou a její základní funkcí je spojení s vyšším vědomím.

Ještě se zmíním o osmé čakře, jejíž barva už v rámci modelu barev viditelného spektra je pro nás barvou ultrafialovou a je možné vnímat energii této čakry jako čirou. Otevřená osmá čakra již umožňuje mentální ovlivňování reality a přesahuje tak svými možnostmi schopnosti dané otevřenou pátou a šestou čakrou. Před prací s touto čakrou doporučuji vždy pracovat se srdeční čakrou a pokud možno si ji plně otevřít, protože zneužití schopností dané otevřenou osmou čakrou bývá většinou poměrně draze karmicky zaplaceno. Naštěstí pro velkou většinu lidí se osmá čakra nezačne otevírat, dokud není otevřená srdeční čakra. Osmá čakra již je mimo tělo nad naší hlavou 30 - 50 cm. I z toho důvodu jsou práce s touto čakrou a příjem energie do této čakry méně vnímatelné než je tomu u prvních sedmi čaker, které můžeme vnímat v těle. Rozdíl mezi intuicí šesté čakry a božským vedením sedmé čakry (napojení na vyšší vědomí) je poměrně obtížněji pochopitelný jinak než vhledem či vnorem, ale pokusím se to vysvětlit na příkladu a podobenství. Když jedu autem a před zatáčkou mi samočinně probleskne hlavou, že za zatáčkou by mohlo být něco nebezpečného a proto přibrzdím, tak se jedná o intuici díky otevřené šesté čakře - třetímu oku. Jestliže jedu autem a před zatáčkou bez jakékoliv myšlenky moje pravá noha automaticky přibrzdí, tak se jedná o božské vedení o napojení na vyšší vědomí díky otevřené sedmé čakře. Jako příklad jsem uvedl pokud možno nejjednodušší situaci, ale v běžném životě se jedná o situace podstatně složitější a také méně snadné k pochopení. Snad by se to dalo vyjádřit také tak, že v životě konáme vědomě, ale na základě intuice, nebo jednáme, aniž jsme si vědomi, proč tak konáme. V mnoha případech se ukázalo, že jednání vedené tímto vyšším vědomím je pro nás nejvhodnější a je doporučováno mnoha duchovními školami. Ale není to tak jednoduché. Je potřeba si ale uvědomit, že ne každé konání na základě božského vedení se může v ten konkrétní okamžik jevit jako pro nás prospěšné či vhodné. Jeho prospěšnost mnohokrát jsme schopni ocenit třeba až za dlouhou dobu. Třeba i v kategorii desítek let. Důležitá je pravidelná vědomá práce s čakrami, protože nejen otevřenost čaker, ale i aktivita má vliv na stav našich čaker a tím pádem i na náš celkový stav fyzický i psychický. Při nepoužívání se čakry přivírají. Pravidelná tvorba ochranného duhového vajíčka nám zajišťuje nejen ochranu, ale zároveň také používání všech čaker (protéká jimi energie), což neznamená, že tak musíme činit každý den. Jsou však prostředí jako například nemocnice nebo domovy důchodců, kde bych tvorbu ochranného vajíčka doporučoval téměř každý den, pokud konkrétní člověk nemá dostatečně silný jemněhmotný imunitní systém. Ale i tak je vhodné při vyšší míře vyčerpanosti, momentální indispozici nebo velkém stresu si vajíčko udělat. V této souvislosti upozorňuji, že jsem doplnil na svých stránkách článek "Příčiny životních a zdravotních potíží a jejich řešení" o detailní popis tvorby ochranného vajíčka pro sebe i druhé, protože jsem na toto téma dostával stále se opakující dotazy.

V podstatě každý den můžeme posílat někomu energii minimálně ze srdeční čakry. Každý může během dne poslat alespoň třem lidem lásku ze srdeční čakry. Mohou to být klidně i lidé cizí. Ze začátku to bude vyžadovat určitou míru koncentrace, ale později už to budete dělat automaticky a nejen třem lidem. Zajímavé je při rozmluvě s přisedlíky, zejména o energii srdeční čakry a jejích účincích, jak často od nich slyším: "Ale proč mi to nikdo za života neřekl." To je charakteristické pro stav této společnosti. Neinformovanost či spíše desinformovanost. Podle mých informací je vhodné přijímat energii do všech čaker přes sedmou korunní čakru, protože tato energie je čirá ze zdroje. Pokud přijímáme energii přímo do jednotlivých čaker, může docházet k určitému znečištění vlivem energií okolního prostředí a bytostí se v něm nacházejících. Ale opět připomínám, dělejte věci tak, jak je nejlépe cítíte a tak, jak vám napovídá vaše intuice. To samé platí, i pokud posíláme energii jiné bytosti. V tomto případě je kromě čistoty energie velmi důležité neposílat energii vlastní(která je ve svém množství omezená), ale energii,která námi protéká. Tím, že se nejedná o naší vlastní energii, ale ze zdroje (z kosmu), tak můžeme posílat nekonečné množství energie, protože ve zdroji nekonečné množství energie je. A v neposlední řadě tím neodčerpáváme vlastní energii, protože odčerpávání vlastní energie nám může v mezních případech i poměrně nepříjemně ublížit. Opět připomínám jednu důležitou věc. Každou vaší prací s čakrami a energiemi ukládáte tuto informaci do morfogenetického pole, a pokud je takovýchto lidí větší množství, dochází ke změnám v morfogenetickém poli a dalším lidem tuto činnost usnadňujete. Mám trochu problém s používáním slova práce pro takovéto aktivity, protože to může v mnoha lidech podvědomě vzbuzovat negativní emoci, protože bohužel v tomto našem 3D matrixu je práce vnímána jako něco nepříjemného, něco k čemu se musíme nutit a raději bychom se tomu vyhnuli.

To samé se týká meditací a dosahování stavu rozšířeného vědomí. Čím více lidí medituje a dosahuje stavu rozšířeného vědomí, tím více lidem se tato možnost otvírá a usnadňuje. Jestliže bylo k dosažení určitého pokroku v oblasti práce na sobě potřeba deseti let například před dvaceti či třiceti let, tak dnes k tomu postačí třeba jen rok a nemají na to pozitivní vliv pouze energie z kosmu, ale právě tak i změny v morfogenetickém poli lidstva, ale i obyvatel určitého území. Zprůtočňováním vlastních čaker pomáháte zprůtočňovat čakry i bytostem ve vašem okolí i lidem vám blízkým.

Nikdy nepodceňujte prospěšnost své práce na sobě i pro ostatní bytosti. Samozřejmě, jak jsem o tom již mnohokráte mluvil, zvyšováním vlastní frekvence vibrací pomáháte zvýšit frekvenci vibrací i ostatním bytostem.

Práce s čakrami je především práce s energiemi, ale je nutné si uvědomit, že vždy prvotní je informace. Když nevíme, že máme čakry, nemůžeme s nimi začít pracovat, když nevíme, jak s nimi pracovat, opět nemůžeme s nimi kvalitně pracovat. Když nevíme důvod zablokování konkrétní čakry, je těžké ji odblokovat. Když neznáme stav našich čaker, nevíme na kterou čakru se při práci zaměřit. Práce s čakrami není ale jen a pouze o práci s energiemi a meditacích. Například při práci se srdeční čakrou je kromě meditací na srdeční čakru základem pracovat také na lásce k sobě. Při práci s pátou komunikační čakrou je nutné se také učit naslouchat druhým bytostem, naučit se plně ztišit svojí mysl, zastavit myšlenky, abych mohl přijímat informace. Uvedl jsem pouze příklady, ale v tomto duchu by se dalo hovořit o všech čakrách.

Stav čaker při vstupu do inkarnace je dán či minimálně velmi ovlivněn naším karmickým příběhem, naším osobním morfogenetickým polem, přesněji osobním morfogenetickým polem "naší" duše. Výraz naše duše jsem použil s plným vědomím, že je nepřesný, protože my nemáme duši, ale my jsme duše. Osobní morfogenetické pole duše při jejím vstupu do nové inkarnace obsahuje informaci o stavu našich čaker a tento stav je dán rozhodující mírou stavem našich čaker v minulých inkarnacích a zejména při konci inkarnace minulé. Podle mého názoru a i mých zkušeností není správná představa, že dítě se narodí s plně otevřenými čakrami a vlivem okolí si je zablokovává. Morfogenetické pole rodiny, rodu, společnosti a lidstva má vliv na čakry dítěte, ale výchozí stav je dán osobním morfogenetickým polem duše. Zřejmě by bylo zajímavé při analýze čaker kromě současného stavu čaker zjistit i stav výchozí, abychom doslali informaci, k jakým změnám v průběhu našeho života došlo. A nedělejme si iluze, pokud nezačneme vědomě na sobě pracovat a pracovat s čakrami, nemuselo se vždy jednat o změny pozitivní.

Energetickou práci s čakrami nemusíme provádět jen v optimálním prostředí při meditaci. Ta se dá provádět kdykoliv a kdekoliv, zejména jestliže potřebujeme akutně doplnit energii sobě nebo druhé bytosti. Tato věc je většinou dost podceňována a nedostatek energie svojí, ale i druhých bytostí řešíme většinou jiným způsobem, než je čerpání energie ze zdroje. Obvyklými způsoby jsou například čerpání energie z jiných bytostí, nadměrný příjem potravy, alkoholu či jiných drog, mezi které patří i různé léky na psychické potíže. Tyto náhradní způsoby však způsobují další nepříjemné následky. Minimálně se jedná o energetickou půjčku, kterou budeme nuceni vrátit, a tak, jak je to obvyklé v ekonomii, i s určitým úrokem. Stav našich čaker ovlivňuje stav našeho fyzického a psychického zdraví. Nedostatek energie se projeví vždy, i když se nemusí projevit okamžitě, zejména jestliže se nejedná o radikální úbytek či nedostatek energie způsobený například energetickým upírem, přisedlíkem nebo nějakým parazitem. Dlouhodobý výraznější nedostatek energie působený přivřenou nebo zablokovanou čakrou má velmi často za následek psychické nebo fyzické onemocnění, nebo významné životní potíže. Energie vždy musí proudit. To znamená, že při naší práci s čakrami bychom měli vždy nechat energii čakrami protékat. Hromadění energie v čakře nemá žádoucí účinek, protože energie účinkuje (vykonává práci) jen když proudí. Tato informace je platná pro všechny oblasti a známe jí z fyziky. Důležité je nechat energii protékat a přijímat ji vždy ze zdroje a soustředit se na to, abychom byli průtoční. Zejména když posíláme energii jiným bytostem. Znovu připomínám a opakuji, protože k tomu dostávám mnoho dotazů, to, že si energie nejste schopni vizualizovat, popřípadě, že je necítíte, neznamená, že neproudí. Dlouhodobějším opakováním prací s energiemi se stanete citlivější a budete schopni energie a jejich protékání jednotlivými čakrami vnímat a případně si je i vizualizovat. Toto je i má osobní zkušenost. Také to, že někdy energie cítíte silněji a jindy slaběji, ještě nemusí znamenat, že energie proudí silněji či slaběji, ale může to znamenat jen to, že v daný okamžik jste vůči těmto energiím citlivější. Každý také může energie vnímat odlišně. Někdo je vnímá jako intenzivní teplo, někdo jako vibrace, někdo jako tlak, jiný zase různé kombinace.

Tato proměnlivá citlivost může někdy ovlivňovat vaše pocity, když například někoho léčíte předáváním energie čakrami v dlaních. Intenzita nemoci či bolesti u toho, koho léčíte je do značné míry dána množstvím chybějící energie, což se pak projevuje zvýšeným tokem energie z dlaní. Takže pokud cítíte silně tok energie, svědčí to o vyšší intenzitě onemocnění, ale právě tak to může být ovlivněno vaší momentální vyšší citlivostí. Většinou je to však rozeznatelné a jednoznačné.

Není důvod se bát práce s čakrami u dětí i relativně malých, tedy kolem tří let. Děti ještě nejsou zablokované různými předsudky a dogmaty a nové informace přijímají bez problémů. Při meditacích pracují s čakrami zcela spontánně a často podvědomě a výsledky jsou někdy překvapivě dobré a dostavují se poměrně rychle. Dle mých zkušeností je optimální jim meditace, ve kterých se pracuje s čakrami pouštět těsně před spaním a není vůbec na závadu, když při tom usínají. Důležité je dětem vysvětlit, co jsou čakry, kde jsou a jak se jmenují, aby s nimi mohly i vědomě pracovat. Informace o jménech čaker by samozřejmě měly být v souladu s označením čaker, které se v meditacích používají. Dalším přínosem meditací před spaním je , že pokud se při nich tvoří ochranné vajíčko, tak jsou i ve snech, v astrální realitě chráněny a astrální parazité jim neodčerpávají energii a děti tak lépe spí. Většinou také při meditacích bezproblémově usínají.

Dospělí se většinou dostávají k práci na sobě až na základě zdravotních nebo životních problémů a dost často nejen napravují výchozí situaci při vstupu do inkarnace, ale ještě bývají nuceni čistit různé bloky, které si nevědomě a v krajním případě i vědomě vytvořili v průběhu života.

V současné době mají osvícení rodiče vzhledem k přístupu k novým informacím možnost poskytnout svým dětem pomoc v oblasti práce s energií již od dětství. Je možné nechat udělat svým dětem analýzu čaker, která by se dala nazvat výchozí analýzou a podle ní také postupovat a na jednotlivých čakrách s dětmi pracovat. Z této výchozí analýzy rovněž lze orientačně zjistit výchozí stav morfogenetického pole dítěte a tím také do určité míry vlivy předchozích inkarnací. Zaměření na práci s čakrami u dětí již od útlého věku lze dosáhnout až překvapivě rychlých změn nejen stavu čaker, ale rovněž i jejich chování, zejména při práci se srdeční čakrou. Kladný vliv práce s čakrami může mít také na určité dovednosti a schopnosti, případně řešení některých potíží působených nízkým stavem otevřenosti čaker nebo bloky. Nelze si však představovat, že čakry jsou jakýsi uzavřený systém, který ovlivňuje jemněhmotná těla a fyzické tělo, ale sám není nijak ovlivňován. Je tomu právě naopak. Vše je vzájemně propojeno a vše se vzájemně ovlivňuje. Vše, co konáme, jak myslíme a jak žijeme, zpětně ovlivňuje naše čakry. Otevřenost našich čaker ovlivňuje naše osobní morfogenetické pole. Osobní morfogenetické pole ovlivňuje otevřenost našich čaker.

Jako příklad uvádím, že můžeme denně mnoho hodin meditovat na příjem energie do srdeční čakry, ale když se budeme chovat hrubě vůči všem nebo i jen vůči některým bytostem, tak jen těžko můžeme očekávat zlepšení stavu srdeční čakry. To samé se týká například stravy, sexuality, komunikace apod. Když pracujeme energeticky s pátou čakrou, a při komunikaci nepustíme nikoho ke slovu nebo se vůbec nesnažíme vnímat, zda to, co někomu vyprávíme, ho zajímá, tak se krční čakra nebude otevírat a nebudeme schopni využívat plně pátou čakru pro telepatii a komunikaci s jinými než lidskými bytostmi. Pokud budeme stále ignorovat naši intuici a odmítat její sdělení, tak se rovněž začne přivírat třetí oko, šestá čakra. Není možné s úspěchem vnímat pouze jednu stranu jakékoliv věci či jevu a týká se to samozřejmě i práce s čakrami. Dle informace Coreyho Gooda byl cvičen ke stavům rozšířeného vědomí mimo jiné i pobytem v překysličeném prostředí, kdy byl umísťován do speciální tlakové komory s vysokým obsahem kyslíku, který fungoval jako podpůrný prostředek k navození různých mentálních stavů během hluboké meditace. V této souvislosti chci připomenout ještě jeden prostředek sloužící při meditaci a při práci s čakrami k přechodu do stavu rozšířeného vědomí, stavům alfa rytmů, případně i nižších. Dostávám často dotazy typu, co mám dělat, když se mi nedaří meditovat, dostatečně se uvolnit, prorazit blok na čakře apod.

Jedním z prostředků, které doporučoval Petr Chobot je zrychlené dýchání. Je to něco podobného jako se praktikuje při holotropním dýchání. Na rozdíl od holotropního dýchání se však provádí krátkodobě, například pět minut či tak, jak komu vyhovuje. Přínosem jsou dle mého názoru dvě věci. Jedním z efektů je překysličení mozku, které napomáhá přechodu do stavu rozšířeného vědomí a druhým efektem je to, že vzhledem k předchozímu překysličení nemusíme po nějaký čas dýchat, popřípadě dýchat hodně zhluboka a pomalu a v době nedýchání a vyprázdněné mysli se dostáváme do hlubších stavů rozšířeného vědomí. Kdo poslouchá mé meditace, tak se jedná o stav, který označuji jako splývání. Toto urychlené dýchání - hyperventilaci mohu doporučit i v případech, kdy pracujeme s nějakým blokem (například na určité čakře) a nemáme sílu jej prorazit jen mentálně. Daří se tak nahromadit větší množství energie, které pomůže blok prorazit.

Konkrétní změny v roce 2018

10.11.2017

Jak už jsem několikrát poznamenal, tak předvídání budoucnosti je v současné době podstatně těžší, než tomu bylo v dobách minulých. V dřívějších dobách existovaly tak dvě, maximálně tři pravděpodobnostní budoucnosti, přičemž většinou jedna z nich byla dokonce poměrně dost pravděpodobná, zejména jednalo-li se o budoucnost relativně nepříliš vzdálenou.

Dnes je situace podstatně složitější, protože pravděpodobných pravděpodobnostních blízkých budoucností je podstatně více. A ještě ke všemu, i když jsou některé události, jejichž odehrání by se celkem dalo očekávat, tak se objeví druhá neznámá, a tou je, kdy by se mohly odehrát. Stále znovu opakuji jednu věc. Podstatná změna určitě bude a otázkou jen zůstává jaká a kdy. Otázka jaká změna se dá zjednodušit na to, zda bude ve prospěch lidstva a planety Země nebo ve prospěch malé skupiny lidí a případně jejich kosmických přátel, i když slovo "přátelé" si zasluhuje skutečně obří uvozovky. S odhadem doby uskutečnění některých předpokládaných či očekávaných událostí je to ještě těžší, protože některé se skutečně mohou odehrát i do konce roku anebo také do pěti let. A to mluvím o těch, o kterých mám informace, že by se mohly odehrát. Mohou se však vyskytnout i jevy naprosto překvapivé, minimálně pro mnoho lidí. Proroctví všeho druhu i o době blízké lze na internetu nalézt velké množství a není jednoduché se v těch všech variantách orientovat. I na naší internetové scéně se jich vyskytuje dost a jejich filozofický základ se i velmi odlišuje. Různé mimozemské či andělské zdroje předávají své informace většinou formou channelingu. Sleduji různé informace se zájmem a spolu s informacemi od svých zdrojů se snažím vytvořit si určitou mozaiku.

Velmi doporučuji nenechávat se ovlivnit negativními vizemi budoucnosti, ať už je zdrojem kdokoliv, protože dost často právě cílem těchto negativních vizí je, aby je vědomí lidí převzalo za své a přispělo k jejich uskutečnění. Mnoho různých předpovědí budoucnosti tvářících se co nejseriozněji a v duchu rčení, že optimismus je nedostatek informaci, není ničím jiným než cílenou manipulací. Často ani autoři podobných textů si neuvědomují, že sami jsou obětí manipulace.

S vyšší mírou pravidelnosti sleduji tyto zdroje možných předpovědí budoucnosti: Coreyho Gooda a Davida Wilcocka, případně další informace na internetové televizi Gaia vysílané na Matrixu-2001, informace Cobry na stránkách "Bod zlomu", informace Benjamina Fulforda, Pjakina a částečně Petra Chobota. Informace jsou z různých úrovní, ale v podstatě všechny hovoří o brzkých podstatných změnách. Corey a David Wilcock hovoří o jakémsi slunečním záblesku, který by měl zasáhnout výrazně kolektivní i individuální lidské vědomí, a který se pravidelně opakuje údajně v cyklu přibližně 25 tisíc let a hovoří o něm v různých formách většina mytologií různých národů. Cobra zase mluví o události, ale podle projevů by se mohlo jednat o ten samý jev. Pjakin a Fulford se pohybují v poněkud více nám běžně známém prostředí a předpokládají změny pro naše chápání přijatelnější v kategorii odstavení současné vládnoucí vrstvy od moci, ať už si pod vládnoucími vrstvami představujeme Rothschildy, Rockefellery, Bushe, Clintony a podobné nebo globálního prediktora.

Ani Corey ani Cobra však nijak zvlášť neupřesňují, kdy by k této události mělo dojít. Na rozdíl od nich Fulford většinou uvádí, že vše už bude zítra, ale problém je, že to už píše nejméně tři roky.

Přítomnost je taková, že stát se může v podstatě cokoliv i v relativně blízké budoucnosti. Stačí si uvědomit, jak málo stačí k razantním změnám. Jedna sopka na ostrově La Palma je dle vědců připravena k explozi. Podle jejich propočtů by po explozi zasáhla východní pobřeží USA tsunami o výšce 30 - 100 m a v menším rozsahu i jižní a západní pobřeží Evropy. Ze dne na den by se změnila nejen mapa těchto zemí, ale i politická mapa světa. Pokud opustíme katastrofické vize, tak z mého pohledu je nejpravděpodobnější významnou událostí tzv. odhalení. Skončení informační blokády a uvolnění dosud blokovaných informací z mnoha oblastí a blokovaných v podstatě všemi státy, které ty informace mají. Kdo pozorně sleduje co nejširší informační toky, tak si mohl všimnout, jak se přece jen objevují zprávy, které nejsou příliš v souladu s oficiální linií popisu reality a naší současnosti.

Podle mého názoru nejpravděpodobnější nejdůležitější událostí příštího roku by mohlo být a já doufám, že skutečně bude, právě skončení informační blokády. Jsou pro to mnohé indicie.

Dokud tzv. konspirační teorie o stínové světové vládě přednášejí konspirační teoretici, tak je to stále pro většinu lidí jen pouhá konspirace. Pokud ji však začínají pronášet i politici a dokonce politici velmi vlivní, měli by se nad tím zamyslet i nevěřící Tomášové. Už se i na této úrovni mluví o tom, kdo řídí svět a za jakým účelem.

Tato slova adresoval Maďarům předseda vlády Orbán v proslovu, ve kterém se věnoval především migrační krizi: "Nikdy bychom neměli podceňovat sílu temné strany." 23. října v rámci 61. výročí protikomunistického povstání vMaďarsku. V této souvislosti odkázal na spiknutí těch, kteří stojí za "invazí migrantů". Zároveň dodal: "Tito lidé nemají pevnou strukturu, avšak disponují rozsáhlými sítěmi".

Ruský prezident Vladimír Putin prozradil, že všichni prezidenti USA jsou pouhými loutkami „temných mužů v oblecích“, kteří „tajně vládnou Americe“. V rozhovoru pro francouzský deník Le Figaro Putin uvedl, že téměř každý americký prezident, který je zvolen, se stává bezmocnou loutkou pro stínovou vládu, která vše ovládá ze zákulisí.

Po Coreym a dalších insiderech, s nimiž uvádí TV Gaia a u nás Matrix-2001 velmi zajímavé rozhovory, jejichž obsahem jsou informace o tajných kosmických programech, utajených technologiích i kontaktech s mimozemšťany včetně jejich přítomnosti nejen ve Sluneční soustavě, ale i na Zemi, se objevil další. První rozhovor poskytl Michael Gerloff, který patřil ke kosmickým mariňákům a sloužil v programu 20 let a zpátky. Od jiných lidí z tohoto programu se liší tím, že má spoustu dokumentů, které zveřejnil. V rozhovorech s ním, které dělá Dr. Salla a které budou zveřejněny, se ukazuje, že on je někdo, koho bychom měli brát vážně a že on je jakýmsi katalyzátorem pro mnoho dalších lidí, kteří sloužili v kosmických programech námořnictva, aby vystoupili a promluvili. Domnívám se, že to povede k odhalení letectva a k určitému posunu, protože oni si uvědomí, že byli také manipulováni.

Tajné kosmické programy Air Force USA anebo ti, co jsou zapojeni do záležitosti odhalení a co z letectva pocházejí, projevují, že u nich letos došlo k významnému posunu. Byl zveřejněn dokument obranného zpravodajství a v něm letectvo a obranné zpravodajství poprvé hovořily o lidsky vypadajících mimozemšťanech. Předtím tomu tak nikdy nebylo, když byly zveřejněny jiné dokumenty typu Majestic 12. V žádném se nikdy předtím nemluvilo o jiných mimozemšťanech než o Greys, ale teď s tím novým dokumentem, který vyšel v Obranném zpravodajství hovoří o Teslovi a o lidských mimozemšťanech, kteří navázali diplomatické styky s Eisenhowerem atd. Takže vidíme určité sbližování iniciativ odhalení, které provádí americké námořnictvo, a které je letectvo připravené akceptovat a to je velmi povzbudivé. Lidé z letectva začínají přijímat výpovědi lidí z námořnictva o tajných kosmických programech jako seriózní.

Různé skupiny z tzv. tajných kosmických programů začnou, a budou muset začít navzájem komunikovat, protože je toho zveřejňováno čím dále víc. Prosakuje to a je to uvolňováno celé populaci, takže ta situace také nutí lidi na různých pozicích v těchto programech začít nějak spolupracovat, takže to všechno bude součástí procesu odhalení – ať tím, či jiným způsobem.

S velkou pravděpodobností také může zapříčinit mnoho zajímavého další jev. Silné energie proudící z kosmu mohou také způsobit zajímavý efekt. Ten zajímavý efekt spočívá v tom, že starší a nemocní lidé budou více umírat (což můžeme pozorovat i u nás). Ti, kteří mají zajímavé utajované informace, které se báli předat veřejnosti z důvodů obav o svoji bezpečnosti či o bezpečnost svých blízkých, se budou snažit před smrtí veřejnosti tyto informace předat. Svůj vliv na to může mít i specifičnost těchto energií, která u slušnějších lidí bude ovlivňovat jejich svědomí. Tyto informace by se měly týkat jak jevů pozemských, tak i mimozemských. Tito lidé si uvědomují, že dlouhé roky pracovali pro programy, které rozhodně nebyly v souladu se zájmy většiny lidí, i když své svědomí mohli utišovat různými teoriemi, ale nyní i oni se dozvídají v současné době informace, které neměli a které je přesvědčí o problematičnosti jejich práce v rámci utajovaných programů. Kosmické energie také působí nyní tak, že přestává účinkovat vymazání paměti u lidí, kterým to bylo provedeno právě proto, aby nezveřejnili utajované informace, které získali v tajných programech. Je pravděpodobné, že globální elity se budou snažit odhalování dosud skrytých skutečností co nejvíce zpomalovat a zdržovat, protože při plném odhalení se ukáže jejich negativní role. Osobně si však myslím, že už se jim ten příval informací zadržet nepodaří. Je to jako s hrází. Když se protrhne jen částečně, další energie vody už dokoná své dílo s celou hrází.

Situace po odhalení bude velmi zajímavá, ale také nebezpečně chaotická. Až se lidé dozví o tom všem, co je jim zatajováno, o 11.9., o skutečných příčinách imigrace do Evropy a podobných věcech, o tom, jak a v koho zájmu jednají jimi zvolení politici, o tom jak jsou jim zatajovány technologie, které by posunuly lidstvo daleko dopředu ve všech směrech, tak se mohou mnozí lidé chovat skutečně revolučně. A nebude se zřejmě jednat jen o revoluce sametové.

Takže pokud mluvím o příštím roce v souvislosti jakoby pouze s odhalením, s prolomením informační blokády, tak se v důsledku může jednat o velmi převratné jevy a děje. V takto vzniklé situaci bude sice obtížné, ale velmi důležité, aby co největší množství lidí, minimálně u nás mělo otevřenou čtvrtou a pátou čakru a dokázalo ovlivnit ostatní lidi k relativně pokojnému a důstojnému přechodu do zcela nové situace. Samozřejmě bude mít velký vliv i morfogenetické pole, které postupně bude přecházet do nového módu uvolňování informací.

V dnešní době se stalo módou nadávat někomu do marxistů případně do neomarxistů. Téměř všichni, ne-li skutečně všichni, z těchto nadávajících si neuvědomují, že v podstatě oni také v něčem Marxe následují. Podle mého názoru základní vadou marxismu a rovněž podle mého názoru cílenou desinformací není jen teorie socialistických revolucí a diktatury proletariátu, ale tuhý materialismus. Představa, že rozvoj výrobních prostředků zákonitě časem zajistí změnu společenského systému, byla minimálně nepřesná od samého počátku a dnes se tento omyl, či záměrně vložená vada, ukazuje v plné šíři. Myslím, že stále více lidí začíná chápat, že žádný systém, byť sebelépe vymyšlený nemůže fungovat, pokud se nezmění základní články systému, tj. lidé. Nejen já mluvím o tom, že by mělo dojít k poměrně výraznému úbytku populace na naší planetě v průběhu deseti let. Dokonce zde padla informace o určité hranici frekvence vibrací, kterou bude nutno dosáhnout pro setrvání na Zemi. Tato hranice se pohybovala ve výši orientačně třikrát až čtyřikrát převyšující průměr obyvatel Česka a Slovenska, takže by to z tohoto pohledu mohlo vypadat, že nás tady moc nezůstane. Dostal jsem informaci, abych upozornil, že není rozhodující dosažení této hranice v této době, ale v průběhu následujících deseti let, takže je ještě relativně dost času, čímž vás ale v žádném případě nenabádám k odkladu práce na zvyšování vlastní frekvence vibrací. Také tato informace svým způsobem slouží k uklidnění těch, kteří se obávají, že jejich blízcí, u kterých mají pocit, že na tom nejsou zatím tak dobře, také budou nuceni Zemi opustit. Pravděpodobný, ale nezaručený scénář, je takový, že postupně budou odcházet bytostí s nejnižšími frekvencemi vibrací.

Minisystémy jako ostrůvky pozitivní deviace

27.11.2017

Snaha řešit problémy současnosti ve prospěch většiny lidí při pohledu na společnost zvenčí vede k orientaci na změnu systému, zejména změnu systému politické a ekonomické moci.

Tyto teoretické úvahy samozřejmě mají smysl a je vhodné si vytýčit určitý atraktor, ke kterému by měla či mohla společnost směřovat. Problém, který vidím, spočívá v tom, že většinou není zohledňována kvalita a úroveň jednotlivých článků tohoto systému, tj. občanů, kteří by měli tento systém realizovat. Jak už jsem mnohokráte uvedl, žádný systém (byť sebelépe vymyšlený) nemůže fungovat, jestliže jeho jednotlivé články svou úrovní a kvalitou nedopovídají zvolenému systému, což bylo a je názorně vidět na konkrétních příkladech reálného socialismu i reálného kapitalismu, případně i dalších reálných ismů.

Myslím, že nebudu v rozporu s názory většiny přemýšlejících lidí se svým míněním, že v současné době nepřevládají v naší společnosti lidé, kteří by byli schopni realizovat nový převratný a lepší systém. Tím nemyslím zavádění nového systému z pozice řídících sil společnosti, ale komplexní realizaci do všech detailů a jednotlivých částí společnosti. Na druhé straně však takoví lidé již tady jsou a není jich málo. Bohužel však málokdy jsou na místech či funkcích, ze kterých by měli rozhodující možnost ovlivňovat zásadní a komplexní změnu společnosti. Těch důvodů, proč na těchto místech nejsou, je více, ale zřejmě nejdůležitějším je nechuť se v současné konstelaci politických sil na taková místa pokusit dostat, vzhledem k předpokládané morální úrovni ostatních a samozřejmě i nedostatečná morální otrlost nutná k tomu, aby se někdo na takováto místa dostal. Existuje tu však jedna zcela reálná možnost, která se již do určité míry realizuje a často úspěšně. Lidé s transformačním potenciálem se začínají sdružovat (ať už vědomě či nevědomě) a vytvářet minisystémy, které díky svému složení jsou již schopny fungovat na vyšší úrovni a mají transformační potenciál. Tyto minisystémy by se také daly označit jako ostrůvky pozitivní deviace. Minisystémy stejně naladěných lidí mají celkem logicky tendenci navazovat kontakty s obdobnými systémy a zároveň se spojovat ve vyšší celky, i když si stále udržují svoji autonomnost. Kromě toho díky své úspěšnosti ve svých oborech činnosti, které mohou být velmi rozličné, mohou být a často jsou příkladem pro ostatní lidi, kteří by se rádi podíleli na změně společnosti.

Tento faktor považuji za velmi významný, možná i nejvýznamnější pozitivní jev naší společnosti. Tyto minisystémy mají reálnou šanci prorůstat celou společností a ovlivňovat tak vývoj společnosti pravděpodobně daleko více a snadněji (i když bohužel asi ne rychleji), než pokusy změnit vše z jednoho centra, kde ještě ke všemu hrozí podstatně větší nebezpečí zneužití celého úsilí k prospěchu pouze jedné skupiny obyvatel.

Pokud zde mluvím o společnosti, tak nemám na mysli pouze Českou republiku, ale podstatně širší rámec. Optimální by bylo, kdyby se tento fenomén projevoval alespoň v rozsahu některých států Evropy včetně Ruska (minimálně v první etapě). Nejznámější jsou v této oblasti rodové statky či rodové osady. Tato myšlenka původem z Ruska začíná prorůstat do dalších zemí a i u nás jsou její propagátoři a realizátoři. I mezi posluchači SVCS jsou příznivci této myšlenky.

Není to však jediná oblast. I díky činnosti koordinátorů mohou vznikat ostrůvky pozitivní deviace, které mohou působit ve společnosti na rozšiřování myšlenek vedoucích k transformaci společnosti. Lidé, kteří jsou součástí těchto minisystémů, se do určité míry svým způsobem pohybují ve dvou realitách, které bývají někdy i poměrně dost odlišné. Jednou realitou je prostředí minisystému, kde je již vytvořeno mikroklima, které jim umožňuje chovat se pro ně přirozeným způsobem odpovídajícím jejich úrovni, kde se cítí svobodně, uvolněně a nepotřebují žádné mimikry ani určitou ochranu před vnějším prostředím. Ve druhé realitě běžného prostředí makrosystému jsou do určité míry nuceni se chovat v souladu s tímto prostředím a přejímat některá jeho pravidla chování, která však již nedopovídají jejich přirozenosti.

Jen málo jedinců má tu sílu, odvahu a možnost chovat se téměř zcela dle své přirozenosti i v prostředí makrosystému. Z těchto třech podmínek je asi nejdůležitější ta možnost se takto chovat, protože mnoho lidí prostě tuto možnost nemá vzhledem ke své rodině, práci, závazkům či jiným vztahům, pokud nechtějí ubližovat lidem, kteří jsou na nich nějakým způsobem závislí. Nejtěžší je pravděpodobně role rodičů a partnerů, kdy jejich „svobodná“ volba může mít negativní vliv na životní úroveň či psychickou pohodu na nich závislých bytostí, a to nejen lidských.

Tato forma existence ve dvojí realitě, která není zcela nepodobná životu v reálném socialismu, má na některé z nich stresující a traumatizující vliv, který komplikuje jejich snahu o vyšší úroveň vlastního života a života blízkých. Rovněž to má vliv na jejich snahu o svůj vlastní vývoj a zvyšování frekvence vibrací. Markantní to bývá při péči a výchově dětí, nebo při péči o zdraví vlastní a zdraví blízkých. Příkladem je očkování, kde ústředním bodem zde není pouze účinnost či bezpečnost očkování, ale svoboda volby, což platí i pro rozhodování o formách léčení některých nemocí.

Zjevným problémem bývá jistá izolovanost těchto minisystémů. Jednotlivé minisystémy nevědí o těch druhých a obtížně navazují kontakty, protože se mnohdy bojí otevřít se před „cizími“ lidmi a informovat je o jejich poněkud odlišné orientaci (není míněna sexuální orientace). V současné době neexistují či nejsou běžně dostupné formy vzájemné informovanosti o existenci jednotlivých minisystémů a celkem logicky nelze nic takového očekávat od mainstreamových médií, která se projevují jako ochránci a udržovatelé současného systému. Ještě štěstí, že máme internet a zatím se jej nepodařilo zakázat.

Minisystémy transformačně naladěných lidí existují v mnoha podobách i zájmových oblastech. Tyto oblasti jsou někdy velmi různorodé a pohybují se od občanských aktivit, přes různá ekologicky a environmentálně zaměřené aktivity až po různé duchovně a esotericky zaměřené skupiny lidí. Nedostatečná informovanost se projevuje dokonce ve dvou rovinách. První rovinou je nedostatek povědomí o existenci a formách aktivit minisystémů z jiných oblastí aktivit a druhou rovinou je nedostatek informací o existenci a formách aktivit minisystémů z jiných regionů a obcí. Myslím, že nebude výjimkou, když i v menší obci budou existovat transformačně naladěné minisystémy nebo jednotliví lidé, kteří o sobě vzájemně vůbec nevědí.

Důležitou roli by zde mohl a měl sehrát internet. Předpokládalo by to však vytvoření a provozování webových stránek, kde by mohl kdokoliv získat informaci o existujícím minisystému, který by mu byl blízký, ať už místně či náplní své činnosti. Kromě toho, že by takový web byl velkou příležitostí pro spojování lidí i minisystémů, byl by zároveň velkou inspirací pro vznik nových minisystémů, zejména když by bylo díky tomuto webu možné vidět i pozitivní výsledky již existujících minisystémů. V této souvislosti je nutné si uvědomit, že ti, kteří jsou pevnými pilíři současného systému a nemají žádný zájem jej změnit ve prospěch většiny společnosti, protože by to bylo (z jejich klamného pohledu) v jejich neprospěch, jsou vzájemně propojeni (nejen informačně) poměrně velmi dobře. Nic na tom nemění ani jejich zdánlivě nesmiřitelné vzájemné politické a ekonomické soupeření. Bohužel tyto jejich vzájemné na oko nepřátelské hrátky jsou zatím schopny ovlivňovat a desinformovat většinu lidí, kteří podstatě této hry nerozumí natolik, aby ji byli schopni vnímat jen jako hru zaměřenou na získání většiny voličů a pozitivní výsledek voleb. Nezbytnou součástí spojování transformačně naladěných minisystémů je vysoká tolerance k názorům jiných lidí a minisystémů a ochota v zájmu společné vize přistupovat na kompromis všemi akceptovatelný. Z mého úhlu pohledu se při sjednocování zdá vhodné zaměřit se spíše na vlastní proces transformace a formu tohoto procesu, než na možné výsledky transformace. Důvodem je podstatně větší pravděpodobnost shody na společném minimálním všemi akceptovatelném programu a tato shoda je dle mého názoru nezbytnou podmínkou pro akceschopnost sjednocených sil pro transformaci. Zároveň neochota akceptovat tento společný program jednotlivými lidmi či skupinami lidí bude s vysokou mírou pravděpodobnosti signalizovat jejich nezájem na skutečné transformaci společnosti.

Dalo by se vyjít z přehledu alternativních komunit a společenství: http://www.zivo-byti.cz/prehled-alternativnich-komunit-a-spolecenstvi

graph-definition>

2.

Jako příklad spolek Naše zahrádka, který funguje již 3 roky: https://www.pozemskenebe.cz/inpage/kdo-jsme/

.

Když byly u nás před několika lety vydány knihy Vladimíra Megreho o Anastázii (série 10 knih), mnoho lidí oslovila idea rodových statků a vytváření rodových osad. Vysvětlení principu rodových statků je zde: http://www.rodovystatek.cz/princip_rodovych_statku.htm

. Cest k vybudování rodových statků může být povícero: http://www.rodovystatek.cz/vznik_rs.htm

.

Ne všichni, které uchvátila idea rodových statků, byli úspěšní. Někteří z těch, kterým se podařilo úspěšně vybudovat svůj rodový statek, své zkušenosti prezentují na své webové stránce, např. http://www.hektarek.cz/uvod-s28cz

nebo https://www.kekorenum.com/cs/co-mame-za-sebou/

(velmi zaujala jejich akce Chlapský týden 2017 – podívejte se na to, vřele doporučujeme Vaší pozornosti).

Snahy o vytváření rodových osad u nás moc úspěšné nebyly. Shrnutí na toto téma nejlépe vystihl Jaroslav Svoboda: http://www.rodovystatek.cz/rodove_osady_vznik.htm

. Naproti tomu, v Rusku se projekt rodových osad vyvíjí velmi úspěšně. Aktuálně je jich tam 378 (http://www.anastasia.ru/static/patrimony_list.php

). Funkční je Klub přátel díla Vladimíra Megre: https://www.anastasia.cz/ctenarske-deniky-blogy

- scházejí se + výměna zkušeností.

Úspěšně fungujícím projektem je Eko Osada Bílé Karpaty http://ekovesnice.cz/229-projekt-eko-osada-bile-karpaty.html

. Byl připravován projekt ekovesnice Křižany (http://ekovesnice.cz/230-projekt-ekovesnice-krizany.htm

), ale neníznámo jak se to vyvíjí. Pravděpodobně moc ne.

Těm, kteří se chystají jít cestou budování rodových statků, je možno vřele doporučit informace zveřejněné na webu Jaroslava Svobody: http://ekozahrady.com/

a samozřejmě jeho úžasné kurzy.

Na téma přírodního stavitelství jsou asi nejznámější kurzy Petra Skořepy (např. http://slamenedomy.cz/1139-prirodni-stavitelstvi-praha-cz.html

). Zajímavý je také web: http://www.opido.cz/stavitelstvi.html

. Užitečné informace i akce lze najít také na webu http://www.vianatura.cz/

. 

Varianty vývoje situace na Zemi do 10 let

30.11.2017

Mimo téma článku uvádím podrobnosti ke kolektivním meditacím na "Posílení egregoru slovanství" a "Očištění Česka, Slovenska a planety Země".

Meditace na "Posílení egregoru slovanství" se budou konat první pátek v měsíci od 22.05 hodin. Zatím jsou dohodnuty tyto termíny pátek 1.12.2017 a pátek 5.1.2018.

Meditace na "Očištění Česka, Slovenska a planety Země"se bude konat v úterý 9.1.2018 v 21.05 hodin.

Ve snaze zajistit co nejvyšší účinnost meditace co možná největším počtem účastníků a ve snaze o co největší bezpečnost proti rušivým vlivům, dohodli jsme se o specifickém způsobu provedení meditace. Na jedné straně je reálný předpoklad, že ne všichni lidé, kteří by se rádi zúčastnili meditace, budou mít možnost být připojeni k internetu. Na straně druhé nedá se vyloučit ani možnost, že nebude možno se v čase stanoveném pro meditaci připojit k Svobodnému vysílači, jak už se ostatně několikrát stalo. Meditace nebude prováděna živě, ale bude puštěna meditace, která již byla jednou provedena, a byl z ní udělán záznam. Záznamy meditací je možno stáhnout na těchto adresách:https://uloz.to/!djppQqjhSRfo/miroslav-zelenka-posileni-egregoru-slovanstvi-a-pozitivni-budoucnosti-mp3

graph-definition>

https://uloz.to/!LXMy4WEM85nA/miroslav-zelenka-meditace-k-ocisteni-zeme-mp3

Vzhledem k tomu si všichni, kteří nebudou mít možnost se připojit na internetu k Svobodnému vysílači, případně se jim to z nějakého důvodu nepodaří, mohou pustit meditaci přesně v pátek 22.05 nebo v úterý 21.05, čímž bude zajištěna časová sladěnost vizualizací a energetického působení všemi účastníky. Množství účastníků a jejich jednotná kolektivní mentální aktivita má velkou důležitost pro úspěšnost meditace. Tento článek vznikl jako reakce na následující email, který jsem obdržel

Patřil jste pane Zelenko mezi ty, které jsem velmi ráda poslouchala, učila se s Vámi meditovat, přemýšlet o smyslu života a způsobu jak svět funguje.

Vše do doby než jsem shlédla pořad Cesty k sobě, kde jste vyslovil svůj názor, že svět jaký známe do 10 let skončí.

Ti, co budou na určitém stupni poznání se transformují jinam....zmizí asi 5 miliard lidí "bezbolestně" (vaše přesné formulace si nepamatuji a nebudu je hledat, Vy jistě dobře víte).

Čímž jste sdělil těm, co se teprve učí, přemýšlí, že je zbytečné cokoliv tvořit, plýtvat fyzickou energií a svými prostředky. Zapadl jste u mě tímto mezi ty, co nás dennodenně děsí, mezi falešné mesiáše.

Nebo postupně a nenápadně zavádíte scientologii ?

Jak může být vaše duše čistá, když toto dokážete sdělit s lehkým svědomím i třeba novopečeným matkám ?

Nemá ten, kdo se považuje za duchovního učitele o takových věcech mlčet ?

Zajímá mě Váš názor, předem za něj děkuji.

Zajímavý je myšlenkový postup vedoucí k napsání tohoto emailu. Mé myšlenky a meditace vyhovovaly, ale pak se jedna informace nelíbila a dle mého názoru ještě na základě nepochopení této informace a ze mě se rázem stal falešný mesiáš a propagátor scientologie. Sice s obtížemi, ale dokázal bych pochopit mé zařazení mezi falešné mesiáše, ale v čem spočívá propagace scientologie, je už mimo mé rozumové schopnosti.

Protože se obávám, že ke zkreslení mé původní informace by mohlo dojít ve více případech, věnuji tomuto tématu následující text. Ještě dodám, že jsem se ve velké většině případů setkal s tím, že informace o snížení počtu obyvatel na 2 miliardy byla chápána jako informace pozitivní až velmi pozitivní.

Nejdříve považuji za nutné uvést na pravou míru zkreslené podání obsažené v emailu. Nejedná se o můj názor, ale o informaci, která mně byla sdělena mimosmyslově. Nikdy a nikde netvrdím, že mé informace jsou pravdivé a vždy připouštím, že se mohu mýlit já nebo mé zdroje. V případě vývoje v budoucnosti se vždy jedná pouze o pravděpodobnou budoucnost, která nemusí nastat. Přijatá informace zněla a také jsem ji tak předával, že došlo k dohodě či spíše kompromisu zúčastněných stran na velmi vysoké úrovni bytostí. Kompromis spočíval v tom, že bylo nutno sladit dva do určité míry v této době protichůdné zájmy, a to zájem spočívající v přežití lidstva jakožto určitého genetického experimentu na planetě a zájem planety Země (označované v tomto pojetí jako Gaia) jako takové.

Ještě dodávám další informaci, kterou jsem obdržel a kterou jsem možná ještě neuváděl, i když pro někoho může znít ještě bizarněji než informace předchozí. Podle ní by se naše planeta po redukci jejích obyvatel a vyčištění a ozdravění celé planety a všech bytostí na ní žijících, měla stát velmi zajímavou turistickou destinací pro mimozemské převážně mammaloidní civilizace. Naše planeta patří v rámci naší galaxie k nejhezčím a nejzajímavějším planetám mimo jiné i kvůli její velké biodiverzitě - rozličnosti její fauny a flory.

Dnes už snad téměř nikdo nepochybuje, že vývoj lidstva na planetě tímto tempem a touto formou je katastrofickou vizí jak z pohledu lidstva, tak i z pohledu planety jako bytosti. Neustálý růst počtu obyvatel a vzrůstající nároky na životní úroveň podle názoru téměř všech expertů povedou k totální devastaci planety, pokud nevyjdeme z možná již dnes obtížně vyvratitelného předpokladu, že už planeta zdevastovaná je. Myslím, že nemá žádný význam, abych v tomto bodě zabíhal do detailů, protože na toto téma byly již popsány tisíce stránek a zhotoveno tisíce dokumentů. Ještě považuji za nutné uvést na pravou míru hrubé nepřesnosti uvedené v tom láskyplném emailu. Neuváděl jsem, že svět jaký známe, do deseti let skončí ani, že bezbolestně zmizí 5 miliard lidí podle stupně svého poznání. Uvedl jsem, že dle informace, kterou jsem obdržel, by postupně měli odcházet lidé s nízkými frekvencemi vibrací. Přitom vždy doplňuji, že vzhledem k průměrné výši frekvence vibrací v Česku a na Slovensku by zde nezůstaly dvě sedminy obyvatel, ale čtyři sedminy až jedna polovina, protože úroveň frekvence vibrací je u nás výrazně vyšší, než je celosvětový průměr.

Přiznám se, že vůbec nerozumím, proč by se nastávající maminky měly děsit toho, že z našich zemí budou postupně odcházet nízkovibrační bytosti. Maminkami v tomto případě myslím ty, které mě poslouchají či čtou, protože ostatní nemají důvod se děsit, když mé informace neznají. A už vůbec nerozumím myšlenkovému procesu, který vede k závěru, že z tohoto důvodu nemá smysl cokoliv tvořit, plýtvat fyzickou energií a svými prostředky. Naopak vidím podstatně lepší život pro všechny ostatní, pokud by naší společnost opustili psychopati a paraziti z celého společenského spektra. Netýká se to samozřejmě pouze společnosti našich dvou zemí. Myslím, že dokonce více by se ulevilo normálním lidem i v západní Evropě a dalších zemích.

Na rozdíl od pisatelky emailu se mi zdá vize budoucnosti, která mně byla sdělena až příliš optimistická, přestože se považuji za bezbřehého optimistu. Pro lepší porozumění situaci se pokusím vykreslit i další varianty pravděpodobné budoucnosti, abychom mohli srovnávat s variantou, která mi byla sdělena.

Začněme tou nejsnáze pochopitelnou a nejčastěji očekávanou variantou, pokud by nedošlo k podstatným změnám, o kterých ovšem nepochybuji. Podle očekávaného demografického vývoje bude na planetě 8,5 miliardy lidí, ale obávám se, že se jedná ještě o optimistickou verzi. Devastace planety bude pokračovat vzrůstajícím tempem vzhledem k vzrůstajícímu počtu obyvatel a jejich touze po vzrůstu životní úrovně. Touha po vyšší životní úrovni se výrazně změnila s dostupností informačních prostředků a tím i informovanosti o životní úrovni v jiných oblastech planety. S tím bude souviset i nedostatek zdrojů včetně toho základního, tj. vody. Co se týče naší společnosti, bude velmi obtížné, ne-li nemožné pokojnými nenásilnými prostředky udržet pronikání lidí zcela odlišné kultury a náboženství do našich zemí, nehledě na s tím spojené následky. V důsledku uvedených příčin postupně stejně dojde k redukci obyvatel, ale s vysokou pravděpodobností k tomu přispějí války a katastrofy planetárního rozsahu. To znamená s daleko horšími důsledky pro celkovou výši frekvence vibrací na planetě a možnou transformaci planety a lidstva.

Další variantou, o které se rovněž často mluví, je tzv. NWO neboli Nový světový pořádek. Vzhledem k tomu, že v souvislosti s NWO se celkem nepokrytě mluví o redukci obyvatel na 500 milionů a často se ještě dodává 500 milionů otroků, nepovažuji za nutné tuto variantu v souvislosti s tématem tohoto textu podrobněji popisovat. Na internetu se v této souvislosti objevují i nižší čísla někdy i podstatně nižší.

Pak tu ještě máme několik variant pozemských katastrof jako je Yellowstonská sopka, sopka Las Palmas a podobné. Všechny hovoří o zničeném životním prostředí a výrazném zhoršení životní úrovně většiny lidí včetně úmrtí velkého počtu lidí.

Kosmické katastrofy za těmi pozemskými nijak nezaostávají. Náraz asteroidu, Nibiru, hnědý trpaslík a další varianty kosmických katastrof nevypadají pro lidstvo nijak přívětivě. Zvláštní variantou, neméně nepříznivou je velký elektromagnetický impulz ze slunce, který zničí kompletně elektroniku a vrátí lidstvo o nějakých deset tisíc let zpátky.

Ani varianta naznačovaná lidmi typu Cobry nebo Coreyho Goodea, která je nazývána záblesk nebo událost, nevypadá z pohledu běžného člověka nijak zvlášť přívětivě. Různé varianty záchrany těch slušnějších v kosmických lodích či v podzemí, a po delší době a uklidnění situace na Zemi návratu zpět, také nevypadají úplně přívětivě.

Určitě jsem na další možné varianty budoucnosti zapomněl nebo o nich ani nevím. Nemám však informace o žádné variantě, která by se mi z mého úhlu pohledu zdála výhodnější než ta, která byla pisatelkou emailu tak kritizována. Připomínám, že můj pohled na věc je ovlivněn nejen osobním vztahem k lidským bytostem na planetě, ale i osobním vztahem ke Gaie tedy planetě Zemi.

Ve svých úvahách pomíjím varianty typu, že přijdou hodní mimozemšťané nebo Kristus a vše za nás zařídí. Umím si představit, jak nám mohou pomoct technologicky a duchovně vyspělí mimozemšťané, dokonce i zásah jakési božské bytosti, ale bez zásadní změny vědomí jednotlivých lidí jako jednotlivých prvků systému se náš svět stejně nemůže změnit k lepšímu. Takový zásah, který by ve velmi krátkém čase naráz změnil vědomí u všech lidí, si sice teoreticky představit umím, i když ho považuji za krajně nepravděpodobný, ale proč by kdo takto zasahoval. Kromě toho, pokud by tu i po tomto zásahu zůstalo 7,5 miliardy lidí s výhledem na 9 miliard za deset let a měli-li by mít tito lidé průměrnou životní úroveň odpovídající průměrné úrovni lidí tzv. západní civilizace, tak by to stejně byla pro planetu neúnosná zátěž. Ještě považuji za důležité se dotknout jedné podstatné věci, která v pohledu na věc mnoha lidí hraje významnou roli a to je vztah ke smrti a k reinkarnačnímu procesu. Stále mnoho lidí uvažuje o smrti jako o tom nejhorším, co může člověka potkat. Strach ze smrti je velmi silnou emocí, která podprahově ovlivňuje naše názory. A i v případě rozumového přijetí reinkarnačního procesu mnoho lidí ulpívá na povrchu a v lepším případě se dostává na pohled z druhé úrovně poznání. Množství inkarnací na všech možných planetách i galaxiích a ve všech možných formách je obtížněji přijatelné pro většinu lidí. Kdyby lidé nebyli neustále dlouhodobě manipulováni k nevědomostem o těchto stavech bytí a dokonce měli své vlastní poznání, tak by nikdy nemohli podléhat emocím strachu z nebytí. V této souvislosti a na základě otázky, kterou jsem obdržel, tj. jestli duchovi nevadí, pokud jeho součást - duše někde ulpívá třeba sto i více let jako poltergeist nebo přisedlík, jsem se rozhodl trochu zopakovat tuto tématiku.

Zjednodušeně, jak ostatně jinak používám členění úrovní poznání na čtyři zdánlivě rozdílné části: Bůh - vícedimenzionální bytost/duch - duše - lidská bytost. V tomto textu se budu věnovat z důvodů výše uvedené otázky pouze pojmům duch a duše.

Vícedimenzionální Bytost, jejíž je lidská bytost (nebo přesněji řečeno jeho vědomí - duše) součástí, se dá z mého zorného úhlu pohledu popsat jako určitý souhrn všech současně existujících bytostí (entit) neboli určitých forem vědomí, které vytvářejí svým způsobem homogenní celek, který se některými určitými svými aspekty odlišuje od všeho ostatního ve Stvořeném světě, co není součástí tohoto celku. Tato Bytost – toto vědomí je si vědomo sebe sama, jakožto entity částečně se lišící od ostatního Stvořeného světa a zároveň si uvědomující, že je i součástí tohoto vyššího celku.

Součástí této vícedimenzionální Bytosti jsou naše minulé, současné a budoucí inkarnace (vědomí, včetně vědomí nerostů, rostlin a zvířat, ale i něčeho, co by se z našeho pohledu dalo nazvat nadčlověk), včetně souběžných inkarnací v paralelních vesmírech. Součástí jsou však rovněž i formy vědomí bytostí vyšších již se neinkarnujících včetně takových forem, které ve vztahu k našemu nerozvinutému vědomí se dají chápat i jako bůh. Jednotlivé bytosti (entity) jako součásti Bytosti jsou svobodné ve svém rozhodování ve stupni odpovídající schopnostem té určité konkrétní formy a stupni rozvoje jejich vědomí.

Jakousi řídící složkou této Bytosti je něco, pro co se používá pojem superego (nadjá), ale mně se zdá vhodnější výraz overego, pro který však nemám odpovídající vhodný výraz v češtině snad nejbližší je „já přesahující“. Na rozdíl od výrazu nadjá, který vyjadřuje určitou hierarchickou nadřazenost a oddělenost, považuji výraz overego jako vhodnější, protože vyjadřuje něco, co naše já přesahuje, ale není od něho odděleno.

Je obtížné si představit, co je smyslem bytí takovéto pro nás nepředstavitelně dokonalé a komplexní Bytosti. Z mého pohledu takovým smyslem je: „Žití všech možných variant bytí tvůrčím způsobem za účelem poznání“. Nelze však v této souvislosti chápat slovo poznání jen naším zjednodušujícím způsobem. V tom je paradoxně zahrnut jak vývoj Bytosti, tak i její neměnnost. Proto z úrovně poznání Bytosti je i naším smyslem života (bytí) podíl na tvůrčím prožití si různých variant bytí, a to z našeho pohledu i v životech nepříliš radostných.

Duše je fraktálním obrazem ducha a je jeho součástí a je pro ni charakteristický, na rozdíl od ducha, neustálý vývoj a proměnnost. Duše je pro naše chápání mnohem bližší. Duch, který je ve stavu neustálé přítomnosti, vnímá minulost, současnost a budoucnost jako paralelní reality jakoby všechny najednou. Je však třeba chápat, že je to opět nutně zjednodušující model přizpůsobený možnostem naší mysli. Na rozdíl od ducha vnímá duše (v těchto souvislostech chápána jako duše člověka) víceméně čas jako lineární. Pokud přijmeme toto pojetí, je možné i naší nedokonalou myslí pochopit, že duch nemá žádný problém s tím, že jedna jeho část se někde v lineárním čase na nějakém místě na nějakou dobu zdrží. Opět se samozřejmě jedná v tomto případě o použití lidských nepřesných pojmů, protože mluvit o tom, že duch či vícedimenzionální bytost má problém, pramení z našeho nedostatečného chápání, co to duch je. Pokud si alespoň částečně dokážeme představit, že vnímáme vše, co se kdy odehrálo a odehraje současně, tak je pak snad možné pochopit, že mezi dvěma dny a sto tisíci lety není žádný rozdíl.

Závislosti, jejich formy a jak se jich zbavit

23.1.2018

Závislost jako taková a v kterékoliv formě a podobě není nikdy, nebo téměř nikdy, přínosem pro zvyšování frekvence vibrací. Bohužel se obávám, že některou ze závislostí máme téměř všichni. Jsou však různé druhy závislostí, které se svými důsledky pro práci na sobě a zvyšování frekvence vibrací i výrazně liší. K základním formám práce na sobě tak patří zjišťování, uvědomování si svých závislostí a logicky i práce na jejich odstranění nebo alespoň zmírnění.

Podle mých zkušeností a znalostí panuje v této oblasti mnoho pověr a nepřesností a jako obvykle se nedá ani vyloučit, že i cílených desinformací. Jako příklad často uvádím téměř obecně přijímanou myšlenku, že alkoholik se nemůže ze závislosti vyléčit, ale může pouze abstinovat. Další takovou dle mého názoru cílenou desinformací je , že psychotropní látky jsou všechny návykové drogy, ačkoliv v některých případech se naopak jedná o látky, s jejichž pomocí se lze závislosti na drogách zbavit. V této souvislosti se například mluví o iboze nebo ayahuasce. Od závislostí je nutné odlišovat naše přirozené pudy a instinkty jako je pud sebezáchovy, pud výživy, pohlavní pud apod., kdy je dobré vědět, že i tyto instinkty jsou ovlivňovány morfogenetickými poli a mění se a vyvíjejí. Myslím, že v jednotlivých případech nebude obtížné rozlišovat mezi pohlavním pudem a závislostí na sexu nebo mezi pudem výživy a závislosti na jídle, případně na konkrétním jídle. Klasická je závislost na sladkém, kterou trpí mnoho lidí v současné době.

Než se budu věnovat jednotlivým formám závislostí, i když účelem tohoto textu není jejich výčet, považuji za nutné věnovat se základní závislosti, ze které v podstatě většinou ostatní do určité míry pramení. Tou základní závislostí je naše závislost na egu plynoucí z našeho ztotožnění se s ním. Vím, že se hodně opakuji, ale stále se setkávám s nepochopením této základní myšlenky. Ego je role, kterou jsme si přišli zahrát a té se nemůžeme zbavit. Čeho se ale můžeme zbavit, je egoismus, což není nic jiného, než ztotožnění se s touto rolí, forma závislosti na této roli.

Své ego a jeho principy je dobré pochopit a přijmout je, abychom se dokázali zbavit egoismu, tedy zbavit se závislosti na egu, závislosti na výsledcích postavy v té konkrétní hře, závislosti na výsledcích postavy, na kterou je právě naše vědomí koncentrováno.

Ego je role, kterou jsme si přišli zahrát v rámci kosmické hry a egoismus je naše závislost na této roli a tak i altruismus může být egoismem. Z toho, jak lidé hrají různé role lze vyvodit, že existují i různé druhy egoismu. Egoismus altruisty je samozřejmě mnohem sympatičtější než egoismus sobce.

Považuji za důležité připomenout, že i velká většina těch, kteří si jsou vědomi relativní duality ega a duše, je na svém egu závislá. Tato závislost se projevuje tak, že nejsou schopni si v běhu každodenní reality uvědomovat, že „jen“ hrají určitou roli v Kosmické hře a jsou emočně závislí na „výsledcích“, které jejich „postava“ v této hře dosahuje. Vím i dle vlastní zkušenosti, že je relativně velmi obtížné nenechat se vtáhnout do děje tak, že již nejsme schopni být současně i nezaujatými pozorovateli.

Na příkladu závislosti, kterou považuji za základní, chci poukázat na to nejdůležitější v první fázi, a to je poznání či uvědomění si své závislosti. K tomu však musím dojít k poznání, že nejsem egem, rolí, kterou jsem si přišel zahrát, ale jsem duší (vědomím), tedy hercem, který si roli přišel zahrát. Uvědomění či připuštění si vlastní závislosti, ať už se jedná o jakoukoliv závislost je tou základní podmínkou k práci na zbavení se té závislosti. Obávám se, že bohužel většina lidí trpících nějakou formou těžších závislostí jako jsou závislosti na drogách, na moci, na penězích či přírůstku peněz si svou závislost nepřipouští a proti těm, kteří jim informaci o jejich závislosti předávají, jsou schopni vystupovat i velmi agresivně.

Překvapuje mě, jak stále ještě je mezi lidmi podceňována závislost na moci, přestože je to dle mého názoru nejsilnější droga vesmíru. Většinou je závislost na moci zaměňována za závislosti na penězích a jejich přírůstku, i když do určité míry se jedná o spojené nádoby.

Moc lze zneužívat nebo využívat ve prospěch sebe anebo určité společnosti či vrstvy společnosti. Stále ale zůstává droga zvaná moc a stále zůstává drogová závislost na této moci. Ostatně existenci závislosti na moci už potvrdili i vědci, kteří zjistili, že pocit moci má na mozek člověka podobný efekt jako kokain. Zvyšuje hladinu testosteronu a jeho vedlejšího produktu 3á-Androstanediolu jak u mužů, tak i u žen. To vede ke zvýšené hladině chemické látky dopaminu, která hraje roli v mozkovém mechanismu předvídání odměny. Tento pocit může být (dle mého názoru je) pro člověka vysoce návykový.

V dnešní době je v civilizovaném světě alespoň pro 50 % lidí jídlo drogou a mají na něm těžkou závislost. Tím nemyslím nutnost jídla pro přežití. Není důvod nikoho přesvědčovat, aby vůbec nejedl. Jsou i lidé, kteří mají závislost na práci - tak zvaní workholici. Přesto tato závislost, tento workoholismus může a často bývá ostatním prospěšný.

Jsou i závislosti, které se nezdají ostatním lidem jako závislost, ale přesto jí jsou. Nemálo lidí si vytváří závislost na duchovní cestě a neuvědomuje si, že jakákoliv závislost je překážkou duchovního rozvoje. Nebezpečná je v této souvislosti závislost na výsledcích této cesty, protože na jedné straně nedostavení se těch správných výsledků může vést k odvrácení se od této cesty anebo na straně druhé může vést k používání prostředků, které ve svých důsledcích ke zvyšování frekvence vibrací nevedou. Jednou z nejčastěji nepochopených závislostí, kterou často nevidí nejen závislí, ale ani lidé z okolí závislého, je závislost, která je zaměňována za lásku. Nejedná se pouze o závislost na partnerovi, ale v podstatě o závislost na jakékoliv bytosti. Nemusí se jednat jen o bytost lidskou. Nejsou takovou výjimkou závislosti na domácích zvířatech, zejména psech a kočkách, které dostávají výraznou přednost před bytostmi lidskými, i když se tato přednost dá často pochopit. Častou závislostí vnímanou jako láska jsou vztahy mezi rodiči a dětmi, ale nedoporučuji to některé z takto ,,milujících" matek sdělovat. Jedná se o závislost na protihodnotě, kterou očekávají, že dostanou za svoji předávanou energii „lásky“ a tou protihodnotou často bývá energie vitální.

Podstata většiny závislostí je energetická. Jedná se o závislost na určité formě energie. Dotace systému energií mohou mít různou formu např. drog, alkoholu, psychotropních látek, různých léků (zejména antidepresiv), ale i jiných poživatin jako je káva, čaj, cukr apod., některých druhů pohybových aktivit, sexu, počítačových a jiných her, ale i tzv. duchovních kurzů, seminářů nebo pobytů v ašrámech, holotropního dýchání, autohypnózy, některých forem vizualizací, meditací apod. V neposlední řadě se jedná i o energie získávané z živých bytostí a závislost na této formě energie rozhodně není zanedbatelná ve své četnosti a svých následcích, a to nejen pro toho, kdo je závislý, ale i pro ty bytosti, které závislého svoji energii dotují, ať už vědomě, nebo, což je častější případ, nevědomě. Při všech druzích závislosti je nutno si uvědomovat, že se vždy jedná svým způsobem o smlouvu, kdy dostáváme nějakou hodnotu a musíme vždy počítat s tím, že za to musíme nějakou protihodnotou zaplatit.

Pokud účelem přijmutí „půjčky“ a hodnotou, kterou v rámci některé z takto uzavřených smluv dostáváme, je poznání, které pozitivně ovlivní náš následný život a bude impulzem k dlouhodobé práci na zvyšování frekvence vibrací, tak takováto půjčka může mít smysl, i když jsou použity prostředky, které jsou jinak většinovou společností (ať už z důvodů neznalosti či úmyslné desinformace) odsuzovány.

Dlouhodobá závislost na drogách všeho druhu (míněn i cukr, káva apod.) a možná se dá říct, že i každá dlouhodobá závislost (např. gamblerství), vzniká tím, že odměnou za „drogu“ je určitá euforie díky vypůjčené energii. Po té, když dojde k vrácení energie, nám tato energie chybí, a tak následuje vždy dysforie (deprese). Obdobný proces vědci prokázali i u drogy jménem cukr.

Abychom se dostali z tohoto stavu alespoň do normálního stavu, musíme pracovat na získání této energie. Další možností je vytloukání dluhu dluhem, tím, že si znovu energii vypůjčíme (např. další dávkou alkoholu nebo cukru) a můžeme se tak dostat a většinou dostáváme do bludného kruhu končícího i totálním bankrotem, tak jako ve světě finanční energie.

Dalším nebezpečím v tomto procesu je i to, že po čase forma a intenzita získané euforie zevšední a toužíme po stále silnějších projevech euforie. Netýká se to pouze drog, ale i závislosti na sexu, penězích či moci a dokonce i závislosti na vitální energii z živých bytostí. Závislost na euforickém stavu (na této půjčce energie) je daleko horší než tzv. vlastní fyzická závislost (nepřítomnost nikotinu či alkoholu v krvi) na „droze“, pravděpodobně s výjimkou těžkých drog jako je např. heroin. To se týká i ostatních závislostí jako např. na sexu, běhání, duchovních seminářích apod.

Různé druhy těchto energetických půjček mají i různé (i hrůzné) druhy následků. Nejedná se vždy pouze jen o kvantitu, ale i o kvalitu (o podmínky uzavírané smlouvy). Pokud mám závislost na běhu v přírodě, jedná se rovněž o závislost na dosahování euforického stavu, ale následky jsou ve srovnání s jinými druhy smluv podstatně menší. I když zcela opotřebované klouby či rozpadlé manželství také nemusí být malou daní. A i v takovýchto případech jako je běhání je nutno počítat s tím, že po stavu euforie se dostaví situace, kdy průběh sinusoidy naší nálady bude směřovat dolů. Ale samozřejmě takovýto průběh se nedá srovnat s kocovinou po požití alkoholu či jiné drogy.

Pobyty na duchovních seminářích, přednáškách či kurzech jsou také jistou formou výpůjčky (platíme zde rovněž energií finanční a časovou) a pokud nám to nebude sloužit k tomu, abychom následnou prací se naučili energii získávat, ale bude to sloužit pouze k jednorázovému krátkodobému zvýšení frekvence vibrací, tak to nesplní svůj účel a při vrácení do běžného života se minimálně vrátíme do původního stavu. K tomu se bohužel někdy přidávají i pocity nadřazenosti plynoucí ze stavů přechodně zvýšené frekvence vibrací.

Tímto tématem jsem se již několikrát zabýval, ale nově je nutné přidat ještě další informaci, kterou jsem v době, kdy jsem tato témata zpracovával, ještě neměl. V případě těžších závislostí je nutné zkoumat, zda závislý nemá přisedlíka, popřípadě se nejedná o návyky obsažené v osobním morfogenetickém poli závislého, které přešly z minulých inkarnací. Z jiného úhlu pohledu se dá mluvit o karmických vazbách. Dlouhodobou závislostí většinou dochází k celkovému stavu téměř neustálého nedostatku energie, což má za následek oslabení aurického ochranného pole - jemněhmotného imunitního systému. Proto velmi často dochází k tomu, že se na člověka s oslabeným aurickým polem napojí různé formy parazitických entit, které negativně ovlivňují člověka (mimo jiné samozřejmě směrem k udržování závislosti). Kromě přisedlíků mohou negativní energie vzniklé agresivním jednáním závislého člověka být tak zdrojem energie pro tyto entity. U alkoholiků se dost často jedná o velmi agresivní chování vůči druhým i sobě a z toho vzniklé negativní energie jsou pak „potravou“ pro tyto astrální parazity. Dalším jevem, který je víceméně opomíjen (nemluvě o oficiální vědě), ale který také hraje svou významnou roli v této oblasti, jsou egregory jednotlivých závislostí a s nimi spojenými symboly a rituály. Egregor každé závislosti aktivně ovlivňuje závislé k udržování, případně prohlubování, této závislosti a využívá k tomu i s ním spojené symboly (např. tvary sklenic pro pivo, víno, likéry) a rituály (typické např. pro kouření či pití kávy a různé oslavy a druhy zábav). S těmito symboly a rituály rovněž vědomě a úspěšně pracují i reklamy na předměty závislostí. Při práci na odstranění některé ze závislostí není dobré zapomínat i na tuto skutečnost.

Různé druhy závislostí bývají i vzájemně propojeny (velmi často právě rituály) a dochází tak k synergickým efektům. Z nejběžnějších je například propojení mezi alkoholem a kouřením, alkoholem a jídlem, alkoholem a sexem, alkoholem a některými druhy zábavy (na kterých rovněž může být závislost). Nechci ani nemohu zde vyjmenovávat všechny druhy závislostí, ale uvedu některé příklady, které by možná někoho jako závislost nenapadlo pojmenovat.

Závislost na adrenalinu (horolezci, dobrodruzi, hrdinové), na úspěchu a na slávě (umělci, sportovci), na práci (workholici), na informacích (informholici), na utrpení (masochisti nejen ve formě sexuální úchylky), na sebeobětování pro druhé (nazývám to syndrom matky Terezy), na televizi a televizních seriálech, na nakupování apod.

Některé druhy těchto závislostí jsou pro společnost víceméně prospěšné a často tak i hodnoceny či odměňovány, jako např. workholici, či závislí na sebeobětování pro druhé, ale vždy je nutné je chápat jako závislost. Snad nejhorší forma závislosti z pohledu společenské škodlivosti (dle mého názoru ještě vysoce překračující všechny ostatní druhy) je závislost na penězích a moci, což jsou spojené nádoby. Silně negativní vliv této závislosti můžeme všichni téměř neustále sledovat v „přímém přenosu“ v rámci české i celosvětové scény a zjištění jeho výskytu v dějinách lidstva (které by se z určitého úhlu daly také charakterizovat jako dějiny válek) je opravdu zcela snadné, nezpochybňované a nezpochybnitelné. Tento nejškodlivější druh závislosti není v této společnosti klasifikován jako nemoc a léčen, ale bohužel někdy i glorifikován, což je celkem pochopitelné, když si uvědomíme, kdo glorifikátory platí. Strach je skutečně příčinou vzniku mnoha závislostí, ačkoliv se to u některých tak nemusí jevit. Strach ze ztráty života, moci peněz, ale i další formy strachu vedou u konkrétních lidí k neustálému stresu a tím i nedostatku energie, která je pak doplňována formou drog jako je například alkohol nebo cukr, ale také čerpáním vitální energie z živých bytostí.

Jednou ze zvláštních forem závislostí je i závislost na některé z forem či úrovni matrixu, což bývá většinou spojeno se závislostí na egu, i když to jsou přece jen dva rozdílné pojmy. Řekl bych bez nějakých nároků na pravdivost, že přece jen jsme si schopni častěji a ve větší míře uvědomovat existenci matrixu a naši závislost na něm, než si uvědomovat své ztotožňování se s egem a naši závislost na něm. To pravděpodobně pramení z obecné lidské vlastnosti zkoumat (a hodnotit) více své okolí a druhé než sebe. Proto nevidím problém v existenci matrixu jako takového, ale vidím ho v případném nedostatku poznání, které spočívá v neznalosti či nevíře v existenci matrixu a v závislosti na něm, či přesněji na některých jeho částech.

Téměř každá (ne-li každá závislost) má své vlastní rituály. Prostřednictvím rituálů je ale možno vytvářet nejen negativní, ale i pozitivní morfogenetická pole (hodnocení záleží však vždy na hodnotiteli).

Ještě jedním zvláštním případem závislosti je závislost na morfogenetickém poli lidstva. Zbavení se této závislosti je jedno z nejtěžších, protože toto morfogenetické pole nás ovládá velmi silně.

Nácvik využívání paranormálních schopností je do značné míry nácvikem nezávislosti na morfogenetickém poli lidstva, nebo se to také dá formulovat jako nácvik zbavování se závislosti na morfogenetickém poli lidstva.

Nácvik zbavování se závislosti na morfogenetickém poli lidstva (odpojování od matrixu) v běžném každodenním životě se dá provádět formou neustálé koncentrace (bdělosti) na uvědomování si všech prováděných činností a jejich omezení morfogenetickým polem nevíry lidstva v možnost provádění těchto činností jinou (paranormální) formou.

Také si chodíme zahrát hru zvanou tenis nebo šachy a ve velké většině z toho nečiníme jediný smysl života. Ti, kteří tak činí, jsou velmi jednostranní a ostatní je hodnotí jako svým způsobem postižené. Obdobně je možné vnímat jako určitý druh postižení závislost na hře na vývoj.

Negativní je závislost naší společnosti na výsledcích této hry na vývoj (v daném případě zejména technologický). Jsou lidé, kteří jen díky své závislosti na této hře musí mít stále nejnovější výkřiky techniky. Jedna z forem závislostí na energii z živých bytostí se týká veřejně známých a populárních lidí. Mnoho energie dostávají různí náboženští vůdcové a nemusí se jednat jen o takové posty jako je papež nebo imámové. I guruové a vůdci podstatně menších náboženských skupin dostávají od svých oveček takové množství energie, že už se jí nikdy nechtějí vzdát. Jedná se i o herce, zpěváky nebo sportovce, kteří si dokážou vytvořit velmi hluboký návyk až drogovou závislost na těchto energiích.

Manipulace jako běžná součást našeho života

23.1.2018

Manipulace je stará jako lidstvo samo. Tato formulace je však poměrně nebezpečná (míněno pro autora), protože může přijít otázka: A jak je staré lidstvo anebo dokonce, co je to lidstvo? Kromě toho je to také nepřesná informace, protože manipulace je nepochybně starší než lidstvo, pokud si lidstvo definujeme pouze jako mammaloidy (humanoidy savčího typu) obývající planetu Zemi. Jsou mnohé indicie obsažené například v mýtech a legendách mnoha národů, že lidstvem bylo manipulováno již od samého počátku jeho existence na planetě, takže lze téměř s jistotou předpokládat, že manipulátoři a manipulace existovali ještě dříve, než entita, kterou označujeme jako lidstvo.

Klasickou ukázkou manipulace a manipulátorů jsou informace o Annunacích ze Sumeru nebo o starořeckých bozích ze starořeckých mýtů, u kterých lze rovněž předpokládat, že se jednalo o příslušníky mimozemských civilizací (dle některých názorů se mohlo jednat rovněž o Annunaki), nebo dle nových informací příslušníky podzemních civilizací.

Už sám pojem manipulace připouští různé výklady a tak může být z tohoto pohledu problematický. Například když shrnu a zjednoduším definici z Wikipedie, tak manipulace je snaha o působení na myšlení druhé osoby či osob, kdy manipulátor se snaží přesvědčit osobu či osoby o správnosti myšlenky, názoru či jednání, které nejsou manipulovaným jedincům vlastní. Manipulovaná osoba si často ani neuvědomuje, že je s ní manipulováno, případně si to uvědomuje, ale z nějakého důvodu se nedokáže a někdy ani nechce manipulaci bránit.

Zvláštní formulace je ve slovníku cizích slov, kde je uvedeno, že manipulace je nečestné jednání, čachry.

Oproti tomu Wikipedia uvádí, že manipulaci můžeme chápat i pozitivně, jako působení na ostatní s využitím autority a zkušeností, s čímž nemám problém souhlasit.

Rozpaky však u mě již vzbuzují uvedené příklady pozitivní manipulace, tj. některé zdravotnické obory – psychologie, psychiatrie, atd. Ne, že by ve mně v této souvislosti budilo rozpaky slovo manipulace, ale slovo pozitivní už nevidím tak jednoznačně. To už bychom k oborům psychologie a psychiatrie mohli přidat též farmacii. Když trochu odbočím či předběhnu, tak manipulace s pacienty a případně jejich příbuznými ve zdravotnictví je také jedním ze zářných příkladů manipulace, i když si ji v konkurenci s manipulací politickou mnoho lidí příliš neuvědomuje. Možná už z toho důvodu, že se s ní přece jen setkávají v menší míře, zejména pokud jejich zdravotní stav či jejich blízkých nevyžaduje zvláštní péči.

Zajímavé je, že Wikipedia se zabývá pouze manipulaci někým a ne něčím a v podstatě ji redukuje na snahu na ovlivnění mysli (vědomí) lidí, a přestože to považuji za velice důležité, zřejmě nepředpokládá ovlivňování kolektivního vědomí lidí či lidstva, což rozhodně není zanedbatelná forma manipulace.

Když se zamyslíme nad takto na jednu stranu zúženým pojetím, ale na druhou stranu v ostatních aspektech rozšiřujícím pojetím, tak v běžném každodenním životě jsme v podstatě bohužel neustále něčím či někým manipulováni, aniž si manipulace většina lidí je vůbec vědoma. Tato manipulace probíhá od útlého dětství. Abychom se však necítili pouze jako oběti, je potřeba si připustit, že i my jsme často v roli manipulátorů. V náš prospěch může hovořit to, že zjednodušeně řečeno jsou tři druhy manipulací z pohledu možného či očekávaného výsledku manipulace.

První je ve prospěch manipulátora, druhá ve prospěch manipulovaného a třetí je ve prospěch obou. Trochu z jiného úhlu pohledu (pohledu ovládání a sloužení) se těmto věcem věnuji v pořadu či článku "Sebevědomí a pokora". Jako příklad třetího druhu uvádím reklamu či marketing, které bývají téměř nepochybnými formami manipulací, ale mohou přinést prospěch jak prodávajícímu, tak i kupujícímu.

Jak dalece a široce jsme dlouhodobě ovlivňováni podprahovými a nadprahovými manipulacemi všeho druhu si běžně v podstatě nemůžeme ani plně uvědomovat. Zde uvedu jeden příklad:

Náboženství ovlivňuje mysl nevěřících lidí, aniž si to uvědomují. I když je Česko společností v absolutní většině sekulární, stejně většina nevěřících slaví Vánoce. Možná nevěří na Krista a jeho otce Boha, ale neuvědomují si, jak silně je náboženství formuje. Podle novozélandských vědců má náboženství silný vliv také na psychiku nevěřících. A nejde jen o kulturní stereotypy.

Vědci z Finska provedli experiment, v němž sledovali pomocí snímacích technologií mozek pokusných osob. Část byla věřící, část naprosto nevěřící. Autoři výzkumu hovořili s dotyčnými o konceptu Boha. Ti museli také číst různá prohlášení, kupříkladu: „Vyzývám Boha, aby mé rodiče nechal utopit. Vyzývám Boha, aby mě nechal zemřít na rakovinu.“

Děsivé věty ale vyvolávaly v nevěřících úplně stejně silné reakce jako ve věřících. Přitom podle autorů nešlo o strach z umírání blízkých či vlastní smrti. Protože v další části experimentu četly pokusné osoby věty bez Boha. „Přeji si, aby se rodiče utopili...“ Jenže tyto věty neděsily ani věřící, ani nevěřící.

„Tyto objevy naznačují, že navzdory tomu, že nevěřící popírají existenci Boha, stejně se chovají tak, jako by v něj věřili,“ tvrdí profesor Jamin Halberstadt z Otago University na Novém Zélandu.

Podle jeho kolegyně Britanny Cardwell ale neznamená, že nevěřící lžou. Spíš jde o to, že vliv náboženské kultury je tak silný, že nás od narození poznamenává podvědomě (vytváří tzv. implicitní postoj). Ačkoli nevěřící rozumově opravdu nevěří v Boha (explicitní postoj), implicitní postoje se vynořují proti jeho vůli.

K tomu uvádím, že je zde možný dvojí výklad - za prvé jedná se o dlouhodobou náboženskou manipulaci, která svým působením nutně poznamenala morfogenetické pole společnosti této náboženské manipulaci podléhající a za druhé, že v podvědomí, či nevědomí lidí je informace o existenci boha (možná dokonce v jeho skutečné podobě) uložena. Obě tato varianty však uvažují i s jinými formami, než je pouhé ovlivňování náboženskou kulturou od narození. Nejpravděpodobnější však je, že na uvedeném fenoménu se podílejí obě varianty, které se u konkrétních lidí projevují různou měrou dle jejich pro ně specifických podmínek. Pokud se pohybujeme v oblasti ovlivňování náboženstvím, zkusme někdy zaregistrovat, kolikrát za den vyřkneme: Ježíši Kriste, Ježíšmaria, pane bože či sakra. Každé slovo je zvuk, který má určité vibrace a ve spojení s emoční energií do slova vloženou lze předpokládat, že ovládá i naši tzv. hmotnou realitu.

Můžeme si říkat, že to nebyl původní záměr náboženských manipulátorů, ale kde brát tuto jistotu, zejména pokud budeme ochotni připustit i tu variantu, že manipulace náboženstvími všeho druhu pochází z vyšších sfér, než běžně vnímáme, tj. úrovní jakýchsi církevních hodnostářů, byť těch nejvyšších. A to se ještě jedná o jednu z nejsubtilnějších forem, kterou si témě nikdo neuvědomuje a je pravděpodobné, že by to většina lidí označila jako směšné.

Náboženské obřady a rituály jsou nepochybně mnohem silnější manipulací, ale ta už je pro mnoho lidí zcela zřejmá. Jen pro jistotu a možná už po sté zdůrazňuji, že nelze zaměňovat náboženství s vírou v boha. Mnoho lidí ve své víře v boha používá vlastní rituály, ať už jim říká modlitba či meditace, ale podstatné je to, že se jedná o vlastní rituály, takže se nejedná o manipulaci, protože se neovlivňuje jiná bytost či bytosti. Principiálně je manipulace snahou o omezování svobodné vůle druhé bytosti a je tu jakási podobnost s černou magií. Rozdíl spočívá v tom, že manipulace většinou nepoužívá mentální ovlivňování reality a druhých bytostí, i když ani to se nedá vyloučit, zejména když uvažujeme, že manipulace lidí či lidstva nepochází pouze od bytostí tzv. hmotných a běžně našimi smysly vnímatelných. Není v dnešní době málo informací pocházejících z různých channelingů a mimosmyslových kontaktů s nefyzickými bytostmi, které lze snadno chápat jako cílené manipulace. Pochopitelně ne všechny takto označené informace pocházejí skutečně od nefyzických bytostí. V současné době je to jedna z forem esoterických manipulačních desinformací, a jestliže je zdroj dostatečně sofistikovaný, je obtížné tyto dvě formy od sebe odlišit, pokud nemáme možnost kontaktéra sledovat přímo v akci. Ve všech podobných případech doporučuji maximální obezřetnost a porovnávání nových informací s naší dosavadní mozaikou poznání, pokud ji již máme alespoň částečně vytvořenou. Ti, kteří mají jako zdroj informací jenom televizi, to mají opravdu dost těžké, protože jejich mozaika poznání nejen, že je hodně neúplná, ale mnohé informace, které obsahuje, jsou minimálně dost nepřesné.

V oblasti tzv. esoteriky a duchovna je mnoho manipulačních textů a některé jsou na velice vyspělé úrovni. Jsou to celé dokonalé systémy. Ostatně je tu podobnost s náboženskými ideologiemi, které jsou také velmi často sofistikovaně vypracované. Předpokládám, že mnozí se mnou nebudou souhlasit, ale i takové materiály jako jsou Tajemství Amenti nebo Tvůrci křídel nebo informace Zecharia Sitchin

a o Annunaki mohou být texty manipulační. U některých textů jako například u textů souvisejících s knihou Tvůrci křídel, jsou názory, že se jedná o texty stvořené mimozemskou inteligencí nebo se minimálně opírající o základní teze stvořené mimozemskou inteligencí.

Nebo mohou být stvořeny lidmi, kteří jsou součástí tajných kosmických programů, které mají mnoho informací a k dispozici vyspělou počítačovou techniku a jsou tak schopni vytvořit velice kvalitní texty a programy manipulace opírající se o skutečná fakta, která však jsou velké většině lidstva neznámá a zatajována. U těch skutečně kvalitních textů je velmi obtížné najít formy manipulace a vytušit záměr manipulace. V podstatě téměř vždy jsou ty jednotlivé kvalitní a sofistikované texty a systémy ve vzájemném rozporu. Přesněji řečeno informace v těchto textech obsažené, zejména pokud se mluví o historii, ale i o současnosti, bývají ve vzájemném rozporu. To samé se týká i naší přepokládané budoucnosti a toho, co bychom pro lepší budoucnost měli dělat, včetně toho, že bychom neměli dělat nic. Jeden příklad takového textu: "Z hyperdimenzionální perspektivy na nás v maximální intenzitě působí anti-božské, temné okultní síly a snaží se zavřít tolik lidských bytostí, kolik jen mohou do frekvenčního vězení (které bude posilněno započetím agend transhumanismu a umělé inteligence, jež umožňuje “ukradení duší), aby se u nich zabránilo tzv. "božskému probuzení síly", a tak si zajistit, aby neztratili svůj "zdroj potravy". "

U jednodušších forem manipulace je většinou záměrem získávání energie, ať už finanční nebo vitální nebo obojí.

Podobnost s texty náboženskými není čistě náhodná. Proč také měnit zavedenou a dlouhodobě úspěšnou praxi? Také v podstatě všechny náboženské texty jsou manipulační. Nedá se vyloučit, že i cíle mohou být totožné. Kromě toho, i když tu není podobnost textů, tak se může jednat o totožnost cílů. Pro různé skupiny společnosti je nutno zvolit jiný text, jiné informace, jinou víru, jiné náboženství k dosažení téhož cíle.

Možná se dá říct, že téměř bez výjimky je tím cílem ovládání lidí a lidstva. Je však potřeba si uvědomit jednu věc. Spousta ideologů jednotlivých směrů, ať už náboženských, esoterických, ufologických a jiných, jedná v dobré víře. Oni jsou skutečně přesvědčeni o své víře a to jejich nadšení, které do svého úsilí vkládají a používání různých symbolů a rituálů a vytváření a posilování různých egregorů tomu napomáhá. Ten, kdo je sám přesvědčen, je také přesvědčivější, než manipulátor, který ví, že manipuluje. Pokud jsem uvedl, že v podstatě všechny manipulace směřují k ovládání lidí a lidstva, tak to ještě neznamená, že se shodují v tom, kdo budou ti, kteří budou ovládat. V této otázce jsou nepochybně podstatné rozdíly.

Lze také důvodně očekávat, že manipulátoři budou vytvářet teorie a hypotézy, o tom, jak je škodlivé to, co je naší největší sílou. Oni v podstatě mluví pravdu, když říkají, že je to pro nás škodlivé, jen je otázkou, kdo se v tomto případě skrývá pod označením nás nebo my. Nejdůrazněji upozorňuji na jeden typ manipulace, který považuji za nejhorší, a který se dá ve stručnosti popsat následujícími slovy. Všechno je špatně, špatně to dopadne a my s tím nemůžeme nic dělat. Bohužel podobné texty se vyskytují i na tzv. alternativních webech a nejsou zase až takovou výjimkou. Pokud kritické množství lidí nepodlehne této manipulaci, tak nad námi nemohou nikdy zvítězit a zcela nás ovládnout.

Nejsilnější cílenou manipulací je manipulace směřující k tomu, abychom si sami dobrovolně a dokonce možná i s nadšením vybrali ten systém a ty vůdce, které chtějí ti, kteří se nás snaží ovládnout. Dle mého názoru je až neskutečné, kolik tzv. užitečných idiotů jim v tom s nadšením a vírou pomáhá. Připadá mi to téměř neuvěřitelné, když si člověk uvědomí, kolik nadšených vítačů muslimských imigrantů by se pravděpodobně ocitlo mezi jejich prvními oběťmi. V poslední době se tato koncepce "vrchním manipulátorům" docela rychle rozpadá, i když tato informace by také mohla být součástí manipulace. Naštěstí mnoho informací a různých signálů mluví jasně ve prospěch toho, že rozpadající se koncepce není součástí manipulací. V současné době zde skutečně jsou tzv. síly světla nejen v té fyzické podobě pozitivních mimozemšťanů, ale působí tu síly, kterým já říkám nadpozemské bytosti, které nám pomáhají. Ta pomoc, ačkoliv jí běžně smysly nevnímáme, je vysoce účinná.

Negativní či temné síly mohou použít jakýkoliv prostředek, zatímco síly světla nemohou, protože v okamžiku, kdyby použily temný prostředek, přestaly by být světlými silami. Proto také aktivity světlých sil nemohou být tak zjevné. Výrazy temný a světlý používám pro zjednodušení a vysvětlení používání těchto termínů jsem se věnoval už mnohokrát. Pokud člověk situaci pozorně sleduje, dělá si pro sebe analýzy a rozbory a má alespoň průměrné IQ, měl by dojít k závěru, že soudobá manipulace je už hodně průhledná a primitivní.

Při přijetí základního principu Teoversa, tj. principu polarity, lze předpokládat, že i v těch základních hlavních médiích na straně manipulátorů jsou rovněž z našeho hlediska pozitivní lidé, kteří tyto manipulace sabotují tím, že je provádějí v primitivní či přehnané formě. Manipulátoři z médií, kteří se angažuji v politickém dění, jsou ve velké většině případů sami zmanipulovaní a jen někteří to tuší. Tak, jak jsem situaci popsal, to vypadá, že je nemožné se vyhnout všem druhům a formám manipulací a bohužel, nejen že to tak vypadá, ale ono to tak i je. Asi jediná možnost je plné odpojení se od matrixů první a druhé úrovně, což je ale v běžném životě v podstatě nemožné. Takže nám nezbývá, než maximálně koncentrovat svoji pozornost na každý přítomný okamžik a být plně bdělý. Na druhé straně bych byl nerad, aby situaci někdo viděl jako zcela zoufalou, protože manipulace jsou prostě běžnou součástí této naší inkarnace, kterou jsme si i s těmito podmínkami vybrali a měli jsme pro to svůj důvod. Je však vhodné mít tuto informaci stále na zřeteli a přistupovat ke všem životním situacím a všem informacím, které při nich obdržíme, s plným uvědomováním si možností manipulací v kterékoliv naší denní či noční aktivitě. Nedělejme si iluze, že i v rámci našich snů nemůžeme být cíleně manipulováni a s touto znalostí přistupujme i k výkladu našich snů.

Téměř vše, co je ve školních učebnicích a čím jsme denně zaplavováni z médií všeho druhu, je z části nebo zcela jinak. A bohužel vše nasvědčuje tomu, že se nejedná pouze o běžný vývoj poznání lidstva, který ani nemůže být než plný omylů a slepých uliček, ale o cílenou manipulaci. Téměř ve všech vědních oborech zjistíte, že jsou informace, které jsou před veřejností ukrývány, měněny či minimálně nepřesně interpretovány. Netvrdím, že se na tomto procesu podílejí všichni vědomě. Ukázkovým příkladem je historie a to i velice nedávná. Ale ani věda zdánlivě exaktní jako je fyzika, není prosta obdobných manipulací. To ani nezahrnuji politiku, kde lež je standardně zahrnuta do běžné praxe.

Součástí oblasti poznání je i náboženství a filosofie. Manipulativnost většiny náboženství je zcela zřejmá. Velmi zajímavý z tohoto hlediska je důraz na význam utrpení ve velkých náboženstvích. Nutnost utrpení jako samozřejmá součást života je podporována především křesťanstvím, islámem a judaismem.

K čemu tyto manipulace slouží? Při určitém nevyhnutelném zjednodušení je možno dojít k závěru, že principem a základním motivem těchto manipulací je zabránit tomu, aby se lidské bytosti inkarnované zde na Zemi mohly probudit a realizovat se v celé své plnosti. Cílem je zabránit, aby lidé pochopili, či nejlépe aby se vůbec neptali, co je podstatou bytí, co nebo kdo je bůh a co nebo kdo je člověk. Na vrcholu pyramidy (a ještě je otázkou, jaké úrovně si pyramidu představíme) jsou manipulátoři, kteří přesně vědí, co činí. Pod nimi je právě ta skupina blbých či navedených a dole je ohromná množina manipulovaných. Co se týče politiků, tak mě tak nepřekvapuje, že velká většina z nich patří do druhé skupiny, protože to už snad je přímo v principech současného politického systému. Kde mě to však přece jen stále překvapuje je skupina lidí, kteří se označují jako vědci.

Velká většina z nás má běžně za to, že pouze někteří „talentovaní“ a případně „trénovaní“ jedinci jsou schopni dosáhnout takového stavu rozšířeného vědomí, že jsou schopni proniknout pod povrch „matrixu“ a tento svět vnímat takový jaký je (samozřejmě v úrovni jaké toho jsou „lidé“ vůbec schopni), včetně sebe samého a role a místa v tomto světě. A takový stav považují za něco mimořádného.

Co když tomu je ale zcela obráceně? Co když po generace trvající manipulací, počínající u mnoha generací předků a pro jednotlivce začínající již samotným narozením a možná již prenatálním životem, je nám cíleně bráněno být plnou lidskou bytostí? Bytostí, která je schopna si uvědomit a běžně používat své napojení na univerzální informační pole a své overego. Bytostí, která si běžně sebe sama uvědomuje jako součást multidimenzionální bytosti, chápe se jako součást jednoty (různě nazývané Centrální zdroj, Bůh apod.). Bytostí, která je schopna díky svému plnému vědomí konat běžně ty samé věci, které obdivujeme u různých mistrů či světců jako schopnosti mimořádné. Bytostí, která je schopna běžně dosahovat stavů vědomí, jaké jsou popisovány při použití relativně mimořádných prostředků, jako jsou např. holotropní dýchaní, psychotropní látky, intenzivní meditace apod., či při mimořádných situacích jako jsou např. zážitky blízké smrti. U tzv. přírodních národů jsou tyto stavy považované za normální a běžnou součást jejich života. Protože se obávám, že stále přesto všechno jsou ještě rozsah a hloubka toho, jak jsme záměrně a dlouhodobě manipulováni poměrně dost podceňovány, pokusil jsem se oblasti manipulací zkompletovat a jednotlivé oblasti popsat. Uvedl jsem je v tomto článku:

http://www.miroslav-zelenka.cz/cz/clanky/manipulace-a-manipulatori

.

Vliv osobního morfogenetické pole na novou inkarnaci

12.3.2018

Všichni jsme v oblasti esoteriky a duchovna obklopeni informacemi a pojmy jako je karma, životní principy, životní úkol, duše, ego, reinkarnace, morfogenetické pole, DNA, ale není jednoduché se ve změti těchto pojmů vyznat, pochopit jejich vzájemné vztahy a jak to vše funguje. Proto jsem se rozhodl pokusit se vysvětlit, jaký mechanismus vše sjednocuje, jaké jsou vzájemné souvislosti a ještě navíc vysvětlit to tak, aby to bylo srozumitelné co největšímu množství lidí, kteří o takovéto pochopení budou mít zájem. Jako vždy se jedná o jakýsi model z určitého úhlu pohledu a z určité úrovně poznání. V daném případě se jedná o druhou úroveň poznání. Každý takový model je vždy zjednodušující a tím i do určité míry zkreslující a je potřeba ho tak i chápat a v jednotlivých bodech nezapomínat, že se jedná o popis modelu reality a ne přímo o popis reality. Přesto jsem přesvědčen, že tento model by mohl pomoci pochopit vzájemné souvislosti mezi jednotlivými pojmy a objasnit jak vše v komplexnosti funguje a toto pochopení by mělo pomoci i při orientaci v konkrétních životních situacích a okolnostech. Také doufám, že tento text pomůže porozumět pojmům, jako je ego a duše a jejich vzájemnému vztahu jako relativně samostatných entit.

Pro vysvětlení i poměrně složitějších časových vazeb je nutné začít nějakým konkrétním bodem v časoprostoru v koloběhu reinkarnací a pobytu v bardu mezi životy. Proto jsem si zvolil jeden konkrétní bod v čase, od kterého popis začnu. Jako takový výchozí bod jsem zvolil konec jedné inkarnace, tj. úmrtí lidské bytosti.

Když tělo zemře, tak duše za předpokladu normálního přirozeného vývoje odchází do jiné reality. Vědomí se koncentruje na jinou realitu, která je nazývána astrální realitou nebo bardem, tj. realitou, ve které duše pobývá mezi úmrtím a novým zrozením. Vzhledem ke svým posledním zkušenostem s přisedlíky mám určité pochybnosti, co je minimálně v Česku tím normálním přirozeným vývojem.

Každá bytost v Teoversu má zcela specifický vzor vibrací, který je naprosto charakteristický pro tuto bytost v celém Teoversu. V souvislostech s tímto tématem je bytostí míněna duše. Každé bytosti - duši odpovídá zcela specifické osobní morfogenetické pole (OMP). Pro vysvětlení pojmů morfogenetické pole a OMP doporučuji poslechnout si pořad s názvem "Morfogenetická pole, morfická rezonance, osobní morfogenetické pole" na SVCS nebo si přečíst článek shodného názvu na mých stránkách. OMP je pole návyků, které si duše v průběhu mnoha inkarnací sama vytváří svým jednáním a myšlením. Když přechází duše do astrální reality, tak toto OMP zůstává zde ve 3D realitě. OMP nezaniká smrtí. Ostatně nezaniká nikdy nic, protože se vše děje současně. Když tělo zemře a duše odejde nahoru, tak velmi zjednodušeně řečeno osobní morfogenetické pole zůstává ve 3D realitě a v astrální realitě mezi životy má duše astrální osobní morfogenetické pole, které je odlišné od toho ve 3d realitě a ovlivňuje duši v astrální realitě. Protože vše se vším souvisí a vše se ovlivňuje, tak tato dvě odlišná osobní morfogenetická pole se jistým způsobem navzájem ovlivňují.

Když říkám zde ve 3D realitě, tak je to samozřejmě velmi zjednodušující a nepřesné pojmenování. Když duše přechází do astrální reality, což lze formulovat i tak, že vědomí se koncentruje na jinou novou realitu, tak zde získává mnoho informací o svém minulém životě a předchozích inkarnacích a učí se a připravuje se na další inkarnaci. Stále opakuji, že se jedná o silně zjednodušený model. Před vstupem do další inkarnace si vybíráme často s přispěním rádců určitý konkrétní život a určité principy, které si máme prožít a také něco, co bychom mohli nazvat životním úkolem. K tomu si vybíráme vhodné tělo, rodiče a s tím i prostředí, rasu a národ, které jsou vhodné pro splnění našeho úkolu. Z pohledu druhé úrovně poznání si volíme takové prožití principů, abychom se vyvíjeli. Z pohledu třetí úrovně poznání si volíme prožití zkušeností a získání poznání, které jsme prožít a získat chtěli.

Při výběru těla a rodičů se duše pohybuje jakoby poblíž svého těla a dle většinového názoru se ve čtvrtém měsíci prenatálního stavu duše opět zjednodušeně řečeno vtěluje. Duše se před inkarnací očišťuje od svých vzpomínek na minulé životy i na pobyt mezi životy, takže duše vstupuje z určitého zorného úhlu nezatížená vzpomínkami. Tento proces očišťování většinou končí při narození. V okamžiku narození na dítě začne působit OMP na základě rezonance specifického vzoru vibrací duše a OMP všech těch návyků vytvořených předchozími inkarnacemi.

Malé děti, které ještě nejsou zablokované, mají určitý přístup k informačnímu poli, takže zejména ve snech mohou mít zážitky z minulých inkarnací a pokud jsou nepříjemné, což často bývá, tak děti tzv. bez příčiny pláčou. Pokud dítě nemá dostatečnou ochranu, tak toho využívají astrální parazité, kteří pak tuto negativní energii odsávají jako svojí potravu a často také působí tak, aby takovéto sny dětem spoluvytvářely. Proto je důležité v těchto případech vytvářet dětem ochranné vajíčko.

Při nové inkarnaci po narození a částečně již i po početí, působí na bytost opět původní osobní morfogenetické pole (OMP) 3D reality, které je stejné jako při skončení předchozí inkarnace. Opět zdůrazňuji, že se jedná o model reality, který ji nemůže postihnout v celé její komplexnosti. To téměř vždy znamená, že v rámci možností daných geny rodičů a rodu má bytost v nové inkarnaci podobné charakterové vlastnosti, schopnosti a často i určitou podobnost vzhledu. Podoba nemusí být zřetelná, zejména jedná-li se například v předchozí inkarnaci o ženu Eskymáka a v následné inkarnaci o blonďatého seveřana.

Vývojem a tím, jak bytost OMP ovlivňuje svým životem, se toto OMP mění, vyvíjí, ale případně i nemění a tím se mění či nemění i daná bytost. Pokud na sobě bytost pracuje, tak se OMP zlepšuje, pokud se chová neeticky a nemorálně tak se OMP zhoršuje. Pro zjednodušení se v této části vyhnu, co se dá rozumět termínem zlepšení či zhoršení.

Když se bytost znovu narodí, tak vlastnosti OMP přecházejí na ní. S tím přicházejí i karmické vazby a následky, a pokud bude na svých návycích, které jsou součástí jejího OMP bytost pracovat, tak aby se měnily k lepšímu, aby pochopila příčiny karmy, aby ji vyčistila láskou a pomocí jiným bytostem, tak potom se začne měnit OMP a čistit karma.

Vysvětlení působení OMP na naše životy je hypotézou ozřejmující, proč a jak na nás působí naše minulé životy a karmické vazby. Prostřednictvím OMP na nás přecházejí i určité schopnosti, které jsme nabyli v minulých životech, popřípadě nás takto ovlivňují i negativní zkušenosti z minulých životů. OMP nás velmi ovlivňuje včetně i takových aspektů jako je fyzická podoba a sklony k určitému způsobu života. Rovněž určité strachy a fobie se přenášejí prostřednictvím OMP. Dalo by se to také označit jako dispozice, které si duše vytvořila minulými životy. Kromě OMP nás ovlivňují i další aspekty jako jsou genetické vlivy, tedy DNA, kterou jsme si vybrali ke splnění našeho úkolu z genů našich předků, výchova, okolní prostředí a v neposlední řadě i morfogenetické pole rodu, rasy národa a lidstva.

Důležité pro naše životy je to, že OMP není neměnitelné. Jsou to jen určité návyky, které můžeme změnit a vytvořit si nové. Nové návky mohou být návyky neutrálními, návyky špatnými či návyky dobrými. Ovšem to, zda se jedná o návyk dobrý či špatný je vždy hodnocení a může se i velmi lišit podle prostředí, ve kterém žijeme, což vnímáme momentálně o něco ostřeji než dříve, vzhledem ke konfliktům a rozporům jednotlivých kultur a zejména náboženských ideologií. Většinou nebude pro konkrétního člověka problémem chápat, kam zařadit jednotlivé návyky. OMP je však natolik silné, že dokáže překonat místní morfogenetická pole, takže je dotyčný člověk schopen nepřijmout určité místní zvyklosti či přijmout jiné. Zejména je to vidět na tzv. vyšších duších, které nepřijmou pro duši nepřijatelné zvyky místní skupiny lidí, protože nejsou schopny se s nimi ztotožnit či vyrovnat. Například s jistou mírou agresivity či benevolence k působení utrpení druhým bytostem, což jsou fenomény, které lidé kolem ní ani nevnímají nijak negativně. Problémy s tím mívají bytosti, které jsou na Zemi prvně inkarnovány a přišly z vibračně vyšších světů.

Podle mého názoru docela logicky vyplývá, že je vhodné, minimálně v určité fázi života, vědět, jaké jsou naše předchozí inkarnace, co vytvářelo OMP, protože když víme příčiny vzniku určitých návyků - toho co je součástí našeho OMP, tak na nich můžeme podstatně účinněji pracovat a měnit je. Může se jednat o různé bloky na jednotlivých čakrách, fobie či dlouhodobé zdravotní či životní potíže, které byly uloženy do našeho OMP v minulých životech, či přesněji řečeno my jsme si je tam vložili svým jednání a myšlením.

Přijetí tohoto modelu OMP a jeho funkce nám umožní snadněji pochopit, že vše, co se nám v tomto životě děje nejsou náhody či rány osudu, ale že jsme si sami vytvořili OMP, které na nás nyní působí, že je to naše odpovědnost. Dá se tak také pochopit, že to může být jen zdání, že to, co se nám děje je negativní. Také na základě tohoto modelu mnohem lépe jsme schopni pochopit vztah ega a duše a to, že ego není ta součást lidské bytosti, která nese odpovědnost za vše negativní, co činíme a co se nám děje. To duše si vytvořila v předchozích inkarnacích OMP, které nás nyní ovlivňuje i ve více inkarnacích. Naše současné ego je ta část lidské bytosti, která existuje jen v této jediné inkarnaci. Ego si nepřináší karmické závislosti, různé bloky a fobie.

Také na tomto modelu dokážeme lépe pochopit, proč když duše, která byla v předchozích inkarnacích například reptiloidem, nebo přišla z jiné planety, tak má v OMP jiné návyky jako je třeba nedostatek či absence emocí, a proto OMP tuto duši natolik ovlivňuje, že i když je v lidském těle, tak se chová v souladu se svým OMP. Při absolvování dalších několika životů v lidském těle si vytvoří nové lidské návyky a v dalších životech se už bude projevovat jako lidská duše. Přijetím mechanismu přenosu OMP z minulých inkarnací můžeme pochopit, že není logické tvrdit, že s nějakým člověkem v minulé inkarnaci nemáme nic společného. Máme s tou osobností v minulém životě společné právě to, že jsme si v té minulé inkarnaci vytvořili určité návyky a je jen na nás, abychom si je přetvořili k obrazu svému. Vytvořili jsme si v minulých životech i dobré návyky, které není nutné ani vhodné měnit, ale pouze jen vylepšovat. Model vytváření a přenosu OMP je model z druhé úrovně poznání, kde v určité formě existuje něco, co my vnímáme jako lineární či cyklický čas, a proto v tomto pojetí existuje to, co vnímáme jako vývoj.

To, co vnímáme jako karmu, jako karmické vazby, karmické příčiny, lze chápat tak, že se jedná o vliv osobních morfogenetických polí, které jsme si my a ti, s nimiž máme karmické vazby, vytvořili v minulých inkarnacích. Optimální je mít tu schopnost či využít schopnosti někoho jiného a zjistit, co a jak jsme si vytvořili v minulých inkarnacích. Podle mých zkušeností nás někdy i velmi silně ovlivňuje i to, co jsme si vytvořili v OMP i před deseti či patnácti tisíci lety, pokud se nám nepodařilo v průběhu následujících inkarnací tyto negativní návyky, jako je například zablokovaná srdeční čakra, změnit. I návyky, které jsme si vytvořili před patnácti tisíci lety, a přetrvávaly do dnešní doby, je možné změnit, pokud pochopíme mechanismus jejich vzniku a změnit je chceme, a jsme ochotni na tom pracovat. Naším životním úkolem, který jsme si zvolili před vstupem do inkarnace, může být to, jaké a jak máme změnit některé návyky a změnit tak OMP. Případně může být součástí životního úkolu i naše pomoc ostatním změnit své návyky a OMP, či morfogenetické pole určité skupiny lidí či dokonce celého lidstva. Současná doba transformace je právě o tom, jak změnit morfogenetické pole lidstva. Každá lidská bytost změnou svého OMP přispívá ke změně morfogenetického pole své rodiny, rodu, rasy, národa nebo i celého lidstva.

Z pohledu působení OMP v nové inkarnaci je možné se podívat i na fenomén homosexuality.

Při posuzování možnosti homosexuality zřejmě záleží na tom, zda se jedná o vyspělou, tzv. starou duši, která zažila mnoho inkarnací jak v mužském tak ženském těle. Taková duše má v OMP dostatek mužských i ženských návyků a nemá problém i po více životech například v mužském těle být v nové inkarnaci v ženském těle heterosexuální. Pokud se jedná o tzv. mladou duši, která byla delší dobu v těle jednoho pohlaví, tak při následné inkarnaci do opačného pohlaví může mít instinktivně pozitivní sexuální vztah ke stejnému pohlaví vzhledem k dlouhodobým návykům obsaženým v OMP. Je možné, ale nemám v této oblasti žádné zkušenosti ani informace, že v případě lehčího stupně homosexuality a zájmu konkrétní osoby, by se homosexualita dala řešit vhodně prováděnou regresní terapií. Je skutečně možné, že při dostatečné míře chápání podstaty a vlastností OMP by se dalo řešit více různých forem životních a zdravotních potíží.

Vidím jako zajímavou z tohoto pohledu tzv. vstupní analýzu čaker, tj. stav čaker při narození, která zřejmě plně odráží stav čaker při skončení minulé inkarnace a tento stav je uložen v OMP. Zajímavý by nepochybně byl i stav čaker při narození v minulé inkarnaci, pokud jej lze nějakou metodou spolehlivě měřit. Bylo by zajímavé zjistit, zda jsou některé příznaky, které by šly testovat na dálku senzibilně, které jsou příznačné pro homosexuální orientaci.

Z širšího pohledu to lze pochopit i tak, že vše na vše působí v rámci jednoho ohromného vědomí a není tak nutná jedna jediná samo-řiditelná síla, která by tento ohromný "stroj" řídila tak, aby jednotlivá kolečka do sebe zapadala a otáčela se správnou rychlostí harmonickou se sousedními kolečky. Je úžasné pozorovat, jak všechny ty karmické vazby, inkarnace a společné inkarnace všech těch jednotlivých bytostí, všechny možné "náhody" splývají v jeden naprosto perfektní ohromující celek, kde vše je spojeno se vším a všechno vše ostatní ovlivňuje. Jen vzhledem k naší nedostatečné kapacitě mysli, máme pocit, že se něco děje náhodou, omylem, že se někomu něco nepovedlo, že jsou to rány osudu, nebo jen karmické následky bez dalších souvislostí, nebo že nejsme ovlivňováni i budoucností.

Lidé si výrazně snadněji vzpomínají na své předchozí inkarnace, než na život mezi životy v astrální realitě. 3D realita nyní a v předchozích inkarnacích má přibližně shodné pásmo frekvence vibrací, takže si bytost snadněji stahuje informace z informačního pole 3D reality (také můžeme tento proces nazvat vzpomínání) než z informačního pole astrální reality, které má vibrace odlišné. Na informační pole astrální reality se opět snáze nalaďujeme, pokud se v ní pohybujeme. Není ale nemožné se napojit i na informační pole astrální reality a některým lidem se to daří, ale tento jev je obtížnější. Astrální realita má vyšší frekvenci vibrací a logicky je snazší napojit se na nižší frekvenci vibrací než na vyšší. Snazší cestu mají ti, kteří zvládají lucidní snění, protože mají snadnější přístup k astrální realitě.

Z vyšší úrovně poznání nejsou tyto dvě reality takto oddělené a je možné z každé reality přistoupit k informačnímu poli jiné reality. Je to ale těžší a třeba i energeticky náročnější a zvládají to vyšší bytosti.

Stav mysli se smrtí nemění i při přechodu do astrální reality, než dojde k seznámení s informacemi z této reality.

Zvláštní je, že někteří alkoholici v astrální realitě nejsou po smrti spokojeni, protože oni často pili do němoty, aby zapomněli, ale to se v astrální realitě snadno nedá.

Jedna skupina lidí či duší baží po zážitcích. Vše, co si přála a nemohla zažít v naší 3D realitě, se snaží prožít v astrální realitě, ale po čase jí to také přestane zajímat, prostě to zevšední.

Pak jsou tam dvě "lepší" skupiny. Jednu baví tvořit a to je uspokojivý proces na poměrně dlouho, protože tvořit můžeme cokoliv. Nejsou žádné hranice dokonalosti, abychom jako při uspokojování svých tužeb dosáhli všeho. Vždy lze tvořit něco nového.

Další skupina baží po poznání a tam jsou nekonečné možnosti poznání. Nejlepší variantou dle mě je kombinace tvoření a poznání.

Zápisky Miroslava Zelenky

9.4.2018

Proto je energie lásky tak účinná, protože příslušníci temné strany na ní nemají čidla. Protože tu energii nevnímají, tak s ní nemohou pracovat, nemohou proti ní bojovat. Protože ji nevnímají, tak pro ně neexistuje, takže ani nemají důvod bojovat proti tomu, co neexistuje. To neznamená, že o lásce nemluví a nesnaží se pomocí slov o lásce s lidmi manipulovat, jenže oni mají pod pojmem láska zafixováno úplně něco jiného. Pro ně je to sexuální energie, závislost, ovládání, vlastnění, moc nad někým. Těžko se to vysvětluje, ale je možné si to představit tak, že pro ně je láska něco jako pro nás radioaktivní záření. Také jej nevnímáme a až do jeho objevu v podstatě pro lidi neexistovalo a nemoci z ozáření přisuzovali jiným vlivům.

Naše země není v srdci Evropy, naše země je srdcem Evropy. My jsme srdeční čakrou Evropy, a proto má stav našich srdečních čaker takový vliv na celkový vývoj. Proto jsme středem zájmu a předmětem útoků. Proto bude velká snaha přivést k nám co největší množství imigrantů k rozředění energie srdeční čakry Evropy. Proto je stále rozněcována nenávist a rozdělování společnosti. Je to těžko pochopitelné pro mnohé lidí, ale ne stav našich myslí, ale stav našich srdcí bude rozhodovat o naší budoucnosti.

Jsme Češi a Slované a projevuje se v nás stále větší touha k návratu ke slovanství. Pokud však ulpíme pouze na povrchu a budeme se zabývat například jen takovými věcmi, jako jsou oděvy, způsob života a organizace společnosti starých Slovanů zejména třeba v období před sedmi tisíci lety a nepochopíme, že základem slovanství před dvacet tisíci lety byly otevřená čtvrtá a pátá čakra, tak bude pro nás těžké postoupit. To nemíním v žádném případě jako jakékoliv odsuzování snah o návrat k vnějšímu projevu slovanství, ale jako zdůraznění toho, co je podstatou slovanství, tj. otevřená čtvrtá a pátá čakra. To je to, co umožnilo Slovanům přežít všechny věky a všechny útoky na ně, které se vystupňovaly zejména v posledních stoletích až ve snahu Slovany zničit.

To, co nás může sjednotit, nejsou argumenty, ale naše srdce. Dokud nedojde k úplnému telepatickému propojení mezi lidmi, je těžké sjednotit naše mysli, naše názory a ideje. Naše srdce však sjednotit můžeme již nyní. Když vytvoříme společné pole energie srdeční čakry, tak i naše rozdílné názory bude možné řešit a vyřešit na jiné úrovni.

Zajímavá je informace, že "padouši" se nepopravují, ale zmrazí, uvedou do stáze, aby se nemohli znovu rychle inkarnovat a škodit. Kdo si pamatuje film o supermanovi, tak si vzpomene, že vrchní padouši ze vzdálené a zničené planety Kryptonu také nebyli popraveni, ale byli odsouzeni k jakési formě nežití - hibernaci.

Polarizace se projevuje stále výrazněji. Téměř každý se nyní zařazuje do určité názorové části společnosti a někteří dokonce velmi vehementně. Doporučuji sledovat pečlivě současnou a nejen politickou scénu a nejen na celostátní úrovni. Až přijde změna, tak určitě se najdou tací, co se budou chtít, jako již častokrát předtím, postavit do čela proudu změn bez ohledu na to, jaké zastávali názory, za co bojovali a jak se chovali. Nyní mají svobodnu volbu, protože dnes ještě stále je možnost volby a oni si vybrali. Těmito slovy rozhodně není míněno nějaké apriorní odsouzení či volání po odsouzení. Každý se může mýlit a není žádný důvod takovému člověku nedat šanci věci pochopit, ale je důležité zabránit tomu, aby se do čela transformačních procesů dostávali lidé, kteří se o to budou snažit vždy bez ohledu na to, o jaké změny se bude jednat.

Lidština má jenom jeden výraz, jeden pojem láska. Mimozemské civilizace mají někdy tři až pět pojmů pro lásku. Proto když my chceme vyjádřit tu pravou lásku, tak tomu musíme dát přívlastek bezpodmínečná nebo bezpříčinná nebo mateřská.

Není pravdou, že od lásky je krok k nenávisti. Od závislosti je krok k nenávisti.

Obecně jsou energie srdeční čakry lidí v rámci určitého pásma frekvence vibrací. U konkrétního člověka či bytosti pak záleží na jeho výši frekvence vibrací, v jaké části pásma obecné frekvence vibrací srdeční čakry se nachází. Kromě toho na velikosti vitální energie konkrétní bytosti pak také záleží síla energie proudící z jeho srdeční čakry. Z toho plyne, že kvalita a síla či intenzita energie proudící ze srdeční čakry může být i poměrně velmi odlišná u dvou různých bytostí, i když mají obě otevřenou srdeční čakru.

Kromě toho i specifický vzor vibrací bytosti se odráží i na specifickém vzoru vibrací energie srdeční čakry, takže podobnost specifického vzoru vibrací hraje roli při rezonanci energie srdeční čakry dvou bytostí a tím i kvalitnějších či méně kvalitních účincích působení energie srdeční čakry jedné konkrétní bytosti na druhou konkrétní bytost. Vždy je energie srdeční čakry pozitivní pro druhou bytost, ale kvalita účinku se může lišit právě vzhledem ke specifickým vzorům vibrací různých bytostí. Tato informace se samozřejmě týká nejen srdeční čakry, ale i čaker ostatních. Kromě srdeční čakry to platí zejména pro pátou komunikační čakru, protože předávání či přejímání informací je otázkou míry rezonance.

Do určité míry z výše uvedeného plyne, že když máme zcela otevřenou například srdeční čakru lze další prací zvyšovat účinnost působení její energie na druhé bytosti. Práce na zvyšování celkové frekvence vibrací pak má vliv na účinnost energie srdeční čakry, ale i ostatních čaker. Například stupeň senzibility či paranormálních schopností se může u dvou bytostí lišit i výrazně, i když mají obě otevřenou šestou čakru.

Reptiloidi nemají srdeční čakru tak jako my, proto tuto energii nedokážou vysílat, ale tato energie na ně působí tak jako na všechny ostatní bytosti i když ji třeba nepřijímají srdeční čakrou. Reptiloidní duše se vzhledem ke svému specifickému vzoru vibrací a výši frekvence vibrací dostávají do odlišné části astrální reality než lidské duše. Dlouhodobými opakovanými pobyty v lidském těle se samozřejmě tato kvalita může změnit. A protože neexistuje čistě lidská nebo čistě reptiloidní duše, tak se časem může dostat tato duše do lidské části astrální reality.

Reptiloidní duše je duše, která posledních několik inkarnací strávila v těle reptiloida.

Naše otevřená srdeční čakra je zároveň jakousi ochranou před vytvářením negativní karmy, protože když máme otevřenou srdeční čakru, nemůžeme konat špatně tak, abychom si vytvářeli negativní karmu.

Je mnohem důležitější to, co člověk pochopí při inkarnaci, než to, co pochopí v přípravě na další inkarnaci mezi životy v tzv. bardu či astrální realitě. V bardu je jednodušší vše pochopit a získat mnoho informací, ale tyto informace je obtížnější přenést do další inkarnace, pokud se jedná o běžného člověka. Je reálný předpoklad vycházející ze zkušeností, že do osobního morfogenetického pole duše se vnáší ty informace, které člověk vstřebal během života. Pravděpodobně během pobytu v astrálu nelze osobní morfogenetické pole zdaleka tolik ovlivnit, pokud vůbec lze. Je pravděpodobné, že morfogenetická pole 3D reality jsou ovlivnitelná jen v 3D realitě. Dá se předpokládat vzhledem k fraktálnímu uspořádání časoprostoru, že i v astrální realitě existují morfogenetická pole, ale vzájemná interakce morfogenetických polí 3D reality a astrální reality je minimální. Proto je důležité, aby se lidé probudili či na sobě pracovali dokonce i těsně před smrtí, aby například pochopili, co je jejich podstatou nebo se naučili milovat. To bude mít větší vliv na jejich další inkarnaci, než celý pobyt v astrální realitě.

Do značné míry problémy současné psychiatrie spočívají v tom, že nerozlišuje dva rozdílné fenomény. Dva rozdílné stavy lidí. Tyto stavy mají společné to, že konkrétní člověk zažívá něco, co se z lékařského hlediska nazývá halucinace, ale jedná se o změněný stav vědomí, či pohyb vědomí v jiných realitách, než je naše 3D realita. Už tímto faktem bývá takový člověk zařazován mezi psychicky nemocné a je také většinou medikamenty léčen. Rozdílnost stavů spočívá v tom, že v prvním případě člověk poměrně přesně rozeznává, kdy se pohybuje v které realitě, zatímco v druhém případě to člověk nerozeznává a víceméně vše považuje za svoji běžnou realitu. Nerozlišuje, zda je v naší 3D realitě nebo se svým vědomím pohybuje v jiné realitě. Tento rozdíl však je rozdílem mezi člověkem se psycho-spirituálními zážitky a člověkem, který je skutečně psychicky nemocen, lidově řečeno je blázen. Rozdílnost těchto stavů by však měla znamenat i rozdílnost přístupů k těmto lidem. V prvním případě lidí, kteří jsou schopni tyto různé stavy vědomí rozlišovat, by tito neměli být zařazováni mezi psychicky nemocné a léčeni klasickými postupy zejména léky. Mělo by jim být poskytnuto poznání, tj. informace o tom, co se jim děje, aby svůj stav pochopili a zároveň poskytnuty návody a postupy, jak se s tím vyrovnávat a pracovat, či dokonce využít pro svůj rozvoj. Místo toho jsou činěny kroky, aby se jim tyto stavy neděly a bohužel většinou léky, které nic neřeší a mají nemalé vedlejší účinky a dokonce si na ně lidé i vytvářejí návyk.

To už bych samozřejmě chtěl asi od lékařské vědy opravdu moc, kdybych navrhoval, aby u té druhé skupiny tzv. bláznů bylo zkoumáno, zda nemají přisedlíka, který může tuto "nemoc" způsobovat.

Považuji za důležité přidat ještě jednu informaci. Mnozí guruové tvrdí, že nemáme pomáhat druhým s duchovním rozvojem, ale máme jen pracovat na sobě. Můj názor je odlišný. Jako podobenství využívám to, že žák čtvrté třídy může žákovi druhé třídy pomoct s matematikou a dokonce to může mít i lepší výsledky, než kdyby se snažil matematiku žákovi druhé třídy vysvětlovat profesor matematiky z vysoké školy. Nově jsem k tomu dostal informaci, že je důležité, kdo a jakým způsobem učil žáka druhé třídy, protože pravděpodobnost toho, že žák bude při výuce napodobovat svého učitele. Pokud výukové metody učitele mají zásadní chyby, je skutečně reálné nebezpečí, že i žák bude dělat podobné chyby, pokud není nadán přirozenou intuicí, která mu pomůže tyto chyby eliminovat. V duchovní oblasti je to zejména nebezpečí sdělování té jediné absolutní pravdy.

Při otevřené čtvrté a páté čakře a komunikaci s rostlinami a zvířaty bychom se k nim nikdy nemohli chovat tak, jak se k nim chováme. Nemyslím, si, že by to nutně ihned znamenalo, že přestaneme jíst, ale výrazně by se změnil způsob získávání potravy.

V současné době podle mého názoru nemá smysl si dělat přehnané výčitky, protože jsme se inkarnovali do určitých podmínek.

Meditace na egregor slovanství má svůj význam ještě z pohledu, který zatím nebyl uváděn či zdůrazňován. V našem (myslím tím v tomto případě Evropu) časoprostoru probíhá nepochybně soutěžení (možná se to dá označit i jako souboj či válka) egregorů. Již jsem vícekrát uváděl, že tato soutěžení egregorů jsou v historii lidstva zcela běžná a vítězný egregor pak ovládá určité území po určitou epochu. Poměrně dlouhou dobu byl velmi úspěšný egregor křesťanství určitě v Evropě, ale i po celém světě slavil úspěchy prosazované v jedné ruce s biblí a v druhé s mečem, který byl později vystřídán střelnou zbraní. V současné době v Evropě egregor křesťanství spoluvytvářený především křesťanskými církvemi výrazně oslabuje a začíná výrazně posilovat egregor islámu. Proto je velmi důležité posilovat co nejvíce egregor slovanství, který je tím egregorem, na rozdíl od egregoru křesťanství, který v našich zemích má při jeho dostatečném posilování energii být v našem prostoru dominantní a zabránit většímu posilování a vlivu egregoru islámu. Myslím si, že bohužel většina lidí výrazně podceňuje děje v tzv. jemně hmotném světě a jejich vliv na náš tzv. hrubo hmotný svět, zejména, když o jeho existenci buď ani neví, nebo v něj nevěří. V dnešní době však už je mnoho lidí, kteří si význam těchto dějů a vliv bytostí v jemně hmotném světě uvědomují, a tak je na nich, aby svými aktivitami jemně hmotný svět a jeho bytosti ovlivňovali. Aby nedošlo k nějakému nedorozumění, tak upozorňuji, že těmito aktivitami nejsou jen kolektivní meditace, ale do určité míry celý způsob života.

Musím o tom někdy promluvit, protože v této oblasti panuje dost desinformací a zmatků. Při posuzování možných karmických následků je vždy nejdůležitější záměr, tj. za jakým účelem člověk koná. Výsledek není tak důležitý, ačkoliv se to bude zdát lidem divné. Někdy i naše vyloženě negativní jednání má pro toho druhého pozitivní účinek, a přesto nebudeme karmicky hodnoceni kladně. A do určité míry to platí i naopak.

Výsledek ovlivňuje vždy více faktorů, zatímco záměr je pouze náš vlastní projekt a tedy pouze za něj jsme ze sta procent zodpovědní. Jedním ze základních skutečností, které ovlivňují čistotu našich záměrů je otevřená srdeční čakra, která nám neumožňuje konat tak, abychom vědomě působili utrpení druhým bytostem, bytostem v nejširším smyslu toho slova. Otevřenost srdeční čakry je základním předpokladem nevytváření si negativní karmy.

Všechny zajímá otázka budoucnosti. Jsou tu různé varianty konfliktů, kataklyzmat, slunečních záblesků a událostí, transformačních procesů a podobných fenoménů. Vždy se hovoří o vlivech kosmických či vlivech mimozemských ras a inteligencí, cyklických procesů a podobně, ale neuvažuje se o podle mě nezanedbatelném a možná nejpodstatnějším fenoménu, kterým je dle mého názoru to, že vše je jen neuvěřitelně složitá hra jednoho ohromného vědomí. Samozřejmě toto vědomí je fragmentováno na jednotlivá podvědomí či bytosti, takže si nemusíme nutně představovat, že "ten nejvyšší" se zrovna stará o to, co se děje na nějaké planetě v jednom z nekonečného počtu vesmírů a realit, což je tendence mnoha různých náboženství. Součástí tohoto kosmického tvůrčího procesu jsou i všechny síly a fenomény, které jsem uvedl výše, ale výsledný vektor (směr) těchto tvůrčích sil může být i výrazně ovlivněn silou vyšší, která není zahrnuta v těchto silách.

Pokud například uvažujeme o různých vlivech, jako jsou planetární kataklyzmata nebo mohutné erupce na slunci produkující elektromagnetickou bouři na Zemi s následným zničením všech nebo téměř všech elektronických zařízení na Zemi, nebo přepólování magnetických pólů planety, tak si myslím, že bychom neměli vyloučit vliv inteligence bytostí kosmických těles a jejich záměrů s lidstvem na naší planetě. To samé se týká i dalších předpokládaných vlivů kosmického charakteru jako například vliv hnědého trpaslíka, nebo postupného vstupu Sluneční soustavy do energeticky silného místa naší galaxie.

Přibližně 10% voličů volilo Zemana, aniž přesně vědělo, proč ho volí. Tito voliči a případně mnozí další nerozhodnutí volili, protože na ně působil egregor slovanství a meditace lásky na podporu pozitivních výsledků ve volbách. Lidé si ani u politiků neuvědomují takové věci jako je například otevřenost srdeční čakry, a mnozí to podprahově cítí a na základě toho se pak rozhodují, aniž o důvodu vědí. Někteří si do mysli vloží logická odůvodnění a někteří se tím nezatěžují, nepřemýšlí o tom a prostě jdou volit svého kandidáta.

Lidé vnímají, že Drahoš má otevřenou srdeční čakru asi 22 % a cítí ten rozpor mezi slovy a energetickou vlnu, na kterou jsou slova položena. Cítí tu křečovitost a umělost jeho neverbálního projevu. Základní chyba projektu Drahoš je založena na tom, že jeho tvůrci mají rovněž zablokované srdeční čakry a tento nedostatek u vybraného kandidáta necítí. Nedá se však vyloučit, že kdyby na to byli upozorněni, že by se takovému nesmyslu vysmáli. http://www.homosignum.cz/cakry-politiku

V hrubém těle hrubý duch, snadno poznáš, cítíš puch.

Nikdo neví proč a nikdo neví jak, ale je to tak.

Dívám-li se dovnitř sebe, vidím celý svět, podle sebe soudím tebe, není co závidět.

Nebylo jeho smyslem života zvítězit, ale porazit soupeře.

Když začneš milovat sám sebe, máš šanci zažít i lásku boha.

Chceme změnit náš svět pro naše děti nebo změnit naše děti pro náš svět?

Energie srdeční čakry dokáže překonat všechny nesrovnalosti v našich vztazích.

Partnerské vztahy a vztahy s blízkými v době začínající transformace

10.5.2018

Hlavním tématem jsou víceméně partnerské vztahy, ale text se týká vztahů i s širším okruhem bytostí, zejména bytostí blízkých, to znamená i vztahů mezi rodiči a dětmi, sourozenci, přáteli a kamarády, ale i vztahů pracovních.

Z obecného hlediska dochází i pod vlivem energií dopadajících z kosmu k tomu, o čem jsem již mluvil mnohokrát, a to k polarizaci. Zjednodušeně řečeno slušnější se stávají ještě slušnějšími a neslušní ještě neslušnějšími. O tomto jevu podobně mluvil i Corey Goode. Z tohoto úhlu pohledu pak můžeme rozlišovat s určitou mírou zjednodušení tři varianty partnerských vztahů, ale jak jsem uvedl, netýká se to vyloženě jen partnerů.

1. varianta je ta, že oba partneři se stávají ještě slušnějšími

2. varianta je ta, že oba partneři se stávají ještě neslušnějšími

3. varianta na první pohled nejkonfliktnější je ta, že jeden partner se stává ještě slušnějším a druhý partner ještě neslušnějším.

První varianta je pro oba partnery nejvhodnější, protože oba partneři na sobě většinou pracují, otevírají si srdeční čakru a je reálný předpoklad, že jejich partnerský vztah se zlepšuje a může dokonce získávat i novou kvalitu. Toto se přenáší i na další členy rodiny a blízké a pomáhá to celkovému vzestupu.

Druhá varianta nemusí vést ke konfliktům, protože oba jdou většinou stejným směrem, i když ani to nemusí být pravidlem, protože oba mohou jít sice "špatným" směrem, ale každý jiným. Osobně neznám mnoho vztahů tohoto typu, protože se s takovými lidmi nedostávám do styku, a nedá se ani moc předpokládat, že tito lidé mě čtou či poslouchají. Negativní vliv na blízké a okolí je zřejmý a nejhorší to může být právě ve vztahu rodičů k nedospělým dětem. Pokud jsem použil výraz nedospělý, tak je tím míněno nejen věkem, ale i mentální vyspělostí. Stav zablokovanosti srdečních čaker či jejich menší průtočnosti nepřispívá ani vztahu těchto partnerů, takže také může dojít k totálnímu rozkolu, což se také často děje. Jejich nové partnerské vztahy však pravděpodobně nebudou mít lepší kvalitu, což si oni neuvědomují. Pokud někomu z této skupiny se podaří získat partnera ze skupiny stávajících se slušnějšími a pokud tento nový partner je dominantní, může to méně slušnému pomoct a může u něj dojít ke změně směru cesty, ale pro toho slušného je to docela dřina. Ten se k tomu může dobrovolně rozhodnout i vzhledem ke svým karmickým vazbám s tímto partnerem.

Třetí varianta je logicky nejproblematičtější a přináší mnohdy doslova tragédie, zejména pokud partneři ještě zabezpečují výchovu svých dětí.

Na první pohled by se sice mohlo zdát, že ten slušnější partner mohl situaci odhadnout již při rozhodnutí o společném životě či dětech, ale situace není tak jednoduchá. Připomínám, že v počátcích vztahu nemusely být mezi oběma partnery velké rozdíly ve směrování ani ve výši frekvence vibrací, protože teprve polarizace jejich tendence zvýšila a situaci v rodině zdramatizovala. Nůžky ve výši frekvence vibrací se začaly rozevírat až později.

V nově nastalé situaci polarizace se často stává, že ten slušnější dochází k závěru, že v takovém vztahu se to nedá vydržet a tento závěr bývá mnohdy i oprávněný. Ještě přijatelná situace je ta, kdy k podobnému závěru dochází i ten méně slušný, ale většinou tomu tak nebývá. Jsou ale také varianty, kdy ten méně slušný dojde k závěru, že jeho partner, který se vydal na duchovní cestu, se zbláznil, a že se s ním proto nedá žít. Začíná mít třeba pocit, že jeho partnerka či partner se stal příslušníkem nějaké náboženské sekty a bojí se ovlivňování výchovy jejich dětí touto sektou. Nutno podotknout, že ani takové případy nejsou zcela výjimečné.

Zejména muži mají tendenci akt rozchodu chápat jako akt ponížení či porážky, obzvláště když mají pocit a také často i oprávněný, že po materiální stránce poskytují rodině slušné zajištění. Při zablokované srdeční čakře se ani nedá očekávat, že by vnímali jiné potřeby partnera či blízkých, než jsou potřeby materiální. Velmi častým souvisejícím jevem je pak vyřizování účtů přes majetkové vztahy a bohužel zejména přes děti, což ti slušnější obzvláště těžce nesou a také to bývá často důvodem, proč ten slušnější i v takovém pro něj nepřijatelném vztahu setrvává. Je to opravdu těžké dilema, do kterého se většinou dostávají ženy, ale ani u mužů tato situace není výjimkou.

Vždy mohu v takovýchto případech doporučit minimálně se pokusit na vztahu zapracovat, například stálým posíláním energie srdeční čakry, zejména jsou-li součástí rodiny ještě nedospělé děti. Kromě toho, když se skutečně usilovně a úspěšně pracuje na otevření srdeční čakry, tak to nemůže nezanechat vliv i na partnerovi. Když se zvyšuje frekvence vibrací, tak to má vliv i na výši frekvence vibrací partnera a pokud on nemá tendenci být silně neslušný, tak se může stát, že i u něj časem převáží tendence ke slušnosti. Naše otevřená srdeční čakra vždy může přispět k harmonizaci vztahu.

Setkávám se s lidmi, kteří projevují obavy, že při svém rychlém vývoji utečou natolik svým blízkým, které mají opravdu rádi, že je nějakým způsobem ztratí. Po pravdě řečeno těmito obavami trpí hlavně ženy. Ze své praxe mohu potvrdit, že se nejedná o výjimečné případy.

Existují dva základní druhy obav, které připadají v úvahu. Zaprvé vzhledem ke své dosažené úrovni vývoje mohu mít pocit, že se svými blízkými již nemohu dále žít, a zadruhé, že tento pocit budou mít oni vzhledem k mé osobě.

Z čeho může vznikat myšlenka, že se svými blízkými již nemohu žít?

Důvodem pro nemožnost dalšího soužití bývá pocit, který je často uměle implantovaný ne zcela vhodnými duchovními informacemi, že náš vývoj bude znesnadněn, případně dokonce znemožněn při pobytu s lidmi na vibračně nižších úrovních. Tento vliv není možno zcela pominout a je určitým ztížením již tak relativně nelehkého úkolu. Je nepochybné, že blízkost lidí s hrubými vibracemi nemůže mít kladný vliv na zvyšování či zjemňování našich vibrací.

Na druhé straně je třeba nezapomínat na důležitou informaci: „Práce na sobě je prací pro druhé, práce pro druhé je prací na sobě.“

Rovněž není možné zapomenout i na vysokou pravděpodobnost toho, že některé osoby pro svůj vývoj a pro plnění svého životního úkolu potřebujeme. A nemusí to být osoby z našeho pohledu vysloveně pozitivní. Je vysoce pravděpodobné, že jsme si je při volbě své inkarnace cíleně vybrali právě takové, jaké jsou.

Na představách lidí o tom, že při svém rychlém vývoji ztratí své blízké, je nejpodstatnější ta skutečnost, že se jedná o strach. Strach z toho, že skutečnost v budoucnosti nebude odpovídat jejich představám o ní. A jak známo, motivace strachem má téměř vždy vliv negativní.

Je důležité si uvědomit, že podnětem k takovýmto představám není láska, ale strach. Pokud opravdu stoupáme na své duchovní cestě „nahoru“, tak by se naše schopnost bezpodmínečné lásky měla zvětšovat. Logicky by se tak synchronně měl zvětšovat i okruh lidí, které milujeme. Pokud někoho opravdu miluji, nemůže to být samo o sobě důvodem k tomu, abych ho opustil, nebo se zhoršil můj vztah k němu.

Bohužel se nám někdy na cestě stává, že po získání určitých vědomostí či schopností vyroste spíše naše nego než naše schopnost milovat. Dochází k tomu zejména, jsme-li zaměřeni více na cestu poznání než lásky. Pak se může stát, že okruh bytostí námi milovaných se zúží. Preference cesty poznání na úkor cesty lásky může zapříčinit vznik pocitu, že nás někdo v našem vývoji brzdí, což se může pro nás stát důvodem, abychom ho opustili.

Z čeho může vznikat myšlenka, že blízcí by mohli mít pocit, že již s námi nemohou žít? Důvodů může být více, ale základní jsou pravděpodobně dva. Prvním je ten, že náš způsob života se natolik změní, že nebude nadále slučitelný s jejich způsobem života. Druhým důvodem je to, že my sami se změníme natolik, že se jim odcizíme.

V obou případech se jedná o nepochopení toho, že člověk, který je duchovně vysoko a na své cestě hodně pokročil, se může chovat v běžném životě naprosto normálně. Může se jednat o člověka, u kterého si bez jeho bližší znalosti nemusíme vůbec ničeho tzv. duchovního či osvíceného všimnout, snad kromě jisté vytříbenosti ducha, jak to formuloval Paul Brunton. Nejedná se o lidi, kteří se vznášejí kdesi mimo čas a prostor, kteří meditují po celé dny a noci a mluví jen o bohu. To je naprosté nepochopení.

Duchovně skutečně vysoce vyspělí lidé v sobě mají obrovskou pokoru, a proto jsou účastni normálního života. Skutečné osvícence či jogíny nepoznáte bez bližšího seznámení se s nimi a bez jejich „prozrazení se“, protože žijí z pohledu ostatních zcela normálním životem. Velmi zkreslená, ale mám obavu, že i rozšířená, je představa, že člověk po svém osvícení si oblékne oranžové prostěradlo, posadí se do lotosového květu a takto stráví zbytek života.

Současná situace, kdy dopadají z kosmu silné energie a lidé bývají unavení a podráždění a mnozí ani netuší, co by mohlo být příčinou, k partnerským konfliktům přispívá, a to i u těch lidí, kteří o energiích z kosmu a jejich účincích vědí. Lidé, kteří vzhledem ke kosmických i jiných vlivům nemají dostatek energie a nemají v podstatě žádné znalosti, jak energii dočerpat přes čakry pránou, to pak řeší dvěma způsoby.

Potravou, tj. z mrtvých bytostí, ale nejsou to jen živočichové, což dodávám pro jistotu. Dochází tak k přejídání anebo je nedostatek energie řešen sladkými pokrmy nebo alkoholem, ze kterých je velký přísun energie.

Druhým způsobem je odčerpávání energie z živých bytostí, které jsou nablízku, což je celkem normální věc dějící se běžně. Tento proces odčerpávání energie neprobíhá většinou na vědomé bázi. Tito lidé si neřeknou: "Tak, teď mám málo energie, a tak si ji od někoho sosnu." Najdou se jiné formy odčerpání energie. Vyvolávají se konflikty, používají se nástroje jako je agrese či pláč. Pro vyvolání konfliktu se vždy najde nějaký důvod zejména v partnerském vztahu, vždy se najde něco, co ten druhý dělá špatně a máme plné právo mu to vytknout či vytýkat.

Hlavním důvodem tohoto textu je, že chci upozornit a zdůraznit, že současná situace nahrává podobným konfliktům, a že je potřeba si na to dávat zvýšený pozor a uvědomovat si, že podstatou konfliktu, či potencionálního konfliktu jsou právě naše stavy silně ovlivňované dopadajícími energiemi z kosmu. Nemalý a dle mého názoru zcela cílený vliv na to má i stav společnosti, jak u nás, tak i ve světě, který nijak nepřispívá pocitu štěstí a spokojenosti jednotlivých lidí. Opět zdůrazňuji, že je důležité přistupovat k těmto informacím zcela bez emocí, nenechat se emočně zatáhnout do emočních stresů z toho, co se děje ve světě i u nás.

Důležité je uvědomění si, že současná situace je skutečně výjimečná proti dobám předchozím, kdy nároky na každého člověka z pohledu energetického i z pohledu emočního vypětí jsou výrazně vyšší, než byly dříve.

Další nezanedbatelný jev u lidí, kteří na sobě pracují, je ten, že se stávají senzibilnějšími a citlivějšími na to, co se děje. Ono se toho ve světě neděje zdaleka tolik negativnějšího než dříve, ale máme o tom díky internetu mnohem větší informovanost a také vzhledem ke zvýšené citlivosti tyto děje vnímáme mnohem intenzivněji. Kromě toho vzhledem k očekávaným podstatným změnám se nám tyto děje zdají významnější.

Citlivější lidé vnímají napětí ve světě i bez informací o konkrétních událostech, které je způsobují. Lidé pociťují určitou nervozitu či napětí v sobě, aniž pro to mají důvod ve svém osobním životě a většinou si neuvědomují, že je to citlivost na napětí ve světě. Toto vnitřní napětí, jehož podstatu si lidé neuvědomují, je také zdrojem zcela zbytečných konfliktů a bohužel lidé si nacházejí náhradní příčinu v chování těch druhých.

Ačkoliv by se mohlo zdát, že o tomto fenoménu mluvím příliš zeširoka, tak si myslím, že informací v tomto smyslu je málo a jsou velmi potřebné. Doufám, že alespoň části lidí tyto informace pomohou si v konkrétní situaci uvědomit příčinu jejich napětí či nervozity, uvědomit si objektivní příčinu a případný konflikt neroznítit či alespoň neeskalovat, nejlépe chybějící energii vědomě dočerpávat nejčastěji přes žaludeční čakru.

Mnoho lidí, z těch, kteří se probouzejí (odhadem 70 až 80 %), má pocit, že tu má nějaký úkol. Lidé mají pocit, že se sem na Zemi neinkarnovali jen proto, aby si tu zažili nějaký příběh, ale proto, aby tu v rámci transformace něco vykonali. Mají pocit, že tu mají nějaký úkol, ale většinou zatím nevědí jaký, což do určité míry u těchto lidí rovněž zvyšuje míru neklidu a nutí je hledat zdroje, ze kterých by mohli načerpat informace, které by jim pomohly jejich úkol odkrýt. U některých lidí je toto pnutí velmi silné a ovlivňuje jejich život.

Takovéto pnutí pociťují i lidé, kteří ještě ani nejsou probuzení. Tito lidé si současnou inkarnaci vybrali zcela záměrně a s konkrétním cílem, ale tento záměr a cíl ještě nevyplul na povrch jejich vědomí. Samozřejmě i tyto vlivy mohou působit komplikace v partnerských vztazích, protože pro ty partnery, kteří nemají sebemenší tušení o takovýchto věcech, se mohou zdát některé projevy jejich partnerů zcela nepochopitelné a bohužel často v neklidu dříve pohodového partnera spatřují spíše jeho zhoršení. V případě, že člověk o tomto svém pnutí ví, je vhodné, pokud je to jen trochu možné, se svým partnerem o tom pohovořit. V tom horším případě, kdy o tom probouzející se partner ani neví, se může stát, že tento partner sám chápe svůj stav jako zhoršení a obviňuje se ze zhoršení partnerských vztahů. Problém je, že bez poznání a pojmenování příčin se ze začarovaného kruhu sám nedostane.

Doufám, že i tento text může některým lidem pomoci se v současné situaci v sobě orientovat a dle toho na sobě a případně i na svém okolí pracovat. Nejmenší vlastní problémy mají v dnešní situaci děti, protože děti ji vnímají jako zcela přirozenou a dokonce jsou schopny vnímat i své úkoly a nemají s tím žádný problém. Tím úkolem může například být pomoc rodičům vyrovnat se s transformací a úspěšně jí projít.

Současná doba skutečně vyžaduje vysokou míru tolerance v duchu mého oblíbeného výroku: "Jsem láskyplná zářící bytost, ale nejsem blbec." Důležitá je i intenzivní práce na srdeční a případně krční čakře, což jak jsem mnohokráte zdůraznil, není jen provádění meditací. Když má člověk otevřenou srdeční čakru, tak má lepší vztah ke svým blízkým a je tolerantnější a je schopen tolerovat i výkyvy nálad svých blízkých.

Výše popisované pozoruji sám na sobě, nijak se z tohoto fenoménu nevyjímám a pociťuji na sobě v některých okamžicích zvýšenou míru nervozity, což se někdy negativně projevuje i na mém chování.

Při popisu různých situací v partnerských vztazích je nutné nezapomínat i na karmické vazby, které tento vztah nepochybně silně ovlivňují i přes sebesilnější energie dopadající z kosmu, na což nelze zapomínat a nepřičítat vliv jen kosmickým energiím. Inkarnační propojenost rodinných příslušníků a blízkých bývá silná a lidé se vyskytují v různých rolích vůči sobě a tyto role obměňují. Znalost těchto inkarnačních vazeb nám může velmi pomoci při orientování se ve spletitosti a někdy až nepochopitelnosti vzájemných vztahů.

Karmické vazby v partnerských vztazích

14.9.2018

Toto téma je zejména v současné době velmi aktuální. Působením souběhu mnoha kosmických vlivů a kvality času dochází k urychlování účinků karmických příčin a vazeb. Mnoho lidí se rozchází a potkává, dochází ke krizím, ale naopak i k regeneracím partnerských vztahů. Zajímavé je, jak málo lidí a dokonce i těch s určitým duchovním poznáním, přisuzuje tyto události ve svých životech právě karmickým vlivům.

Samozřejmě lidé, kteří netuší či nevěří na reinkarnace, nemohou karmickým vazbám přikládat žádný vliv a nepochybně je takovýchto lidí převážná většina. Vzhledem k nedostatku poznání pak tito lidé hledají různé jiné příčiny a vlivy v tom, co se v jejich životech a zejména partnerských vztazích odehrává. Velmi často vůbec nedokážou pochopit, co se to s nimi najednou děje a proč se to děje. Tento nedostatek poznání pak má s vysokou mírou pravděpodobnosti negativní vliv na možnost nacházení optimálních řešení životních situací, které mají své příčiny v karmických vztazích vzniklých v minulých životech, a to někdy i životech v čase velmi vzdálených.

Ovšem ani lidé, kteří mají obecné poznání o reinkarnacích a karmických vazbách, ale nemají konkrétní informace o svých inkarnacích a karmických vazbách, často tápou v chápání problémů pocházejících z partnerských či příbuzenských vztahů, protože neznají jejich karmickou podstatu. Přitom karmické vazby z minulých životů hrají často, jestli ne téměř vždy, podstatnou roli v utváření životních a partnerských příběhů. Nedá se sice vyloučit, že v konkrétním případě nějací dva partneři nemají žádné společné zkušenosti z minulých životů a nevytvořili si tak žádné karmické vazby, ale dle mých zkušeností je to spíše výjimečná situace.

Znám i takové případy, kdy jedna bytost pomáhá druhé tzv. odžít si karmu, aniž se před tím v minulých životech potkali, ale není to běžné. Obvykle se lidé setkávají opět po vzájemných vztazích ve více inkarnacích, a to i v inkarnacích v čase vzdálených i v kategorii tisíců let i více. Možné a zřejmě pravděpodobné jsou i mnohem starší společné inkarnace, ale většinou čím vzdálenější inkarnace, tím jsou informace o ní pro nás mlhavější a nedostupnější, ale i v tomto případě to neplatí absolutně. Významné momenty inkarnací vzdálené v kategorii tisíců let jsou pro nás někdy podstatně snáze dostupné, než například informace z minulého života vzhledem k intenzitě prožitků v dané inkarnaci. Více lidí má velmi intenzivní vzpomínky z konce Atlantidy a ovlivňuje to jejich životy někdy více, než si uvědomují nebo než jsou ochotni si připustit.

Zvláštní a někdy velmi zajímavé jsou příběhy seznámení karmických partnerů. Občas to vypadá až na neuvěřitelnou shodu náhod, která zpříčinila to, že se dva lidé seznámí a sblíží a stanou se z nich i celoživotní partneři. Samozřejmě jsou i opačné příběhy, kdy spolu například pracují pět let v jedné firmě.

Když se však člověk zamyslí nad důsledky takovýchto zdánlivě nevysvětlitelně náhodných setkání, tak pokud nemá jako svůj filozofický základ materialistické pojetí, ve kterém vše, co se děje, je pouhou dlouhodobou shodou náhod, tak si myslím, že prostě musí dojít k závěru, že se tak muselo stát. Jestliže připustíme, že stačilo málo (a někdy se jedná opravdu o krátké časové okamžiky i v kategorii minut či dokonce vteřin) a všechny příběhy partnerů, jejich dětí, jejich partnerů, dětí jejich dětí a jejich partnerů by se odvíjely zcela jinak včetně toho, že by se nemohli potkat další karmičtí partneři a řešit si své karmické vazby, tak si myslím, že musíme dojít k závěru, že k tomu setkání prostě muselo dojít.

V souvislosti s tímto tzv. potkáním a následným samotným začátkem vztahu karmických partnerů považuji za vhodné se zmínit o jednom často zmiňovaném fenoménu, kterým je tzv. dvojplamen. Uvádí se, že pokud se potkají dva lidé a jedná se u nich o jev, kterému se říká láska na první pohled, tak že se jedná o jev zvaný dvojplamen, to znamená, že se zjednodušeně řečeno potkají dvě části jedné rozdělené duše, které se potkají v jedné inkarnaci a vzhledem k tomu, že se jedná o dvě části téže duše je jejich vztah velmi silný a okamžitý.

Jak už si asi posluchači či čtenáři všimli, téměř nikdy neřeknu, že je něco nemožné, ale myslím, že v případě té tak zvané lásky na první pohled se nejedná o dvojplamen, ale že se potkávají dva lidé se silnými karmickými vazbami. Většinou se jedná o lidi, kteří měli velice silný partnerský vztah založený na lásce v některé z minulých inkarnací či dokonce ve více inkarnacích. Myslím, že tento jev je dokonce poměrně obvyklý. Problémem bývá a rovněž se nejedná o neobvyklý jev, že často jeden či oba partneři již nějaké partnerské vztahy mají a není výjimkou, že tyto vztahy jsou i na dobré až velmi dobré úrovni. Řešení v takovýchto případech nebývají téměř nikdy jednoduchá, zejména pokud jsou ve hře ještě nedospělé děti a i majetkové vztahy mohou situaci dost komplikovat.

Takováto situace je přímo modelová, kdy lidé bez obecného poznání, a i bez znalosti konkrétní karmické situace, nedokážou vůbec pochopit, co se to děje a proč to nastalo, zejména když jsou v příběhu tou postiženou či opouštěnou stranou. Je těžké a problematické uvádět v této souvislosti jakékoliv číselné množství případů, ale obávám se, že je až 95 % případů, kdy lidé nemající informace nechápou co se děje. Ani v případech, kdy lidé, kteří jsou tou postiženou stranou a mají obecné poznání i poznání karmických souvislostí konkrétní situace, to neznamená, že situaci budou vnímat s lehkostí či dokonce pozitivně. Jejich velkou výhodou je, že mohou mít reálný podklad pro to, aby se s tím vyrovnali, zejména pokud budou schopni vnímat a uznávat svůj karmický podíl na vzniklé situaci, a to jak z minulého tak i ze současného života.

Znám více lidí, kteří tvrdí, že znalost minulých životů a karmických vazeb v nich vzniklých je zbytečná. Osobně si to nemyslím a netýká se to jen vztahů mezi partnery, ale vůbec vztahů s bytostmi, a to nejen blízkými. Životní soupeři či nepřátelé mají rovněž často velmi silné karmické vazby, které si řeší v současném životě. Kdyby se těmto lidem dostalo poznání, že například jejich touha někoho zničit, není přes všechna racionální zdůvodňování ničím jiným, než jejich pomstou za příkoří utrpěná od nenáviděného nepřítele v minulém životě, tak by možná od svého jednání upustili. Pochopili by, že jinak se v příštím životě zase podobné situace budou opakovat, a že tento karmický bludný kruh nemá smysl, Ale to jsem zase u nedostatku poznání způsobeného dlouhodobou cílenou desinformovaností lidské společnosti.

Zřejmě nejčastějším vzorcem partnerských karmických vazeb je vyrovnávání něčeho, co bychom mohli označit jako jakýsi karmický dluh z minulých životů. Jsem přesvědčen, že téměř všichni známe ze svého okolí podivná partnerství, která se zdají pro ostatní nepochopitelná. Jeden z partnerů bývá hodný, hezký, pracovitý a druhý je jeho pravým opakem a nikdo nedokáže pochopit, jak a proč to ten hodný a hezký může vydržet a proč do toho partnerského vztahu vůbec šel. Řekl bych, že někdy se to zdá téměř nepochopitelné a sám znám několik takových partnerských vztahů. Znám ale i taková nepochopitelná partnerství, kdy jeden z partnerů si odžívá svá „karmická provinění“ utrpením s partnerem, kterému „nic nedluží“, ale prostě si našel „vhodného“ partnera na odžití karmy.

Zajímavé jsou vztahy a nejen mezi partnery, kdy mají oba pocit z minulého života, že jim ten druhý ublížil a přinesli si křivdu do současného života.

Pokud se potkají dvě bytosti, které byly v minulém životě ve vztahu rodič a dítě, tak se může vyskytnout více variant a záleží na tom, jakou kvalitu ten vztah měl. V negativním případě se někdo někomu mstí, což bývá většinou dítě, protože možnost působit utrpení zejména v dětství má rodič nepochybně větší. Jsou ale i případy, kdy rodič pomáhá svému dítěti z minulého života jako partner v tomto životě projít pozitivním vývojem, aby neopakoval své chyby z předchozích inkarnací.

Většinou docela dobrý bývá v současném životě vztah, kdy jeden z partnerů v minulém životě předčasně zemřel, nebo z jiného důvodu nebyl vztah naplněn, například žena byla proti své vůli provdána za někoho jiného.

Z tzv. nevidomého pohledu jsou také nepochopitelné vztahy, kdy se oba dva nenávidí, ale přesto spolu dokážou vydržet i celý život. Takový vztah bývá velmi výživný zejména pro blízké příbuzné a zejména jejich děti, i když samozřejmě i pro ně je to škola života a mají se něčemu naučit a něco pochopit. Bohužel to často nepochopí a vzorce chování svých rodičů si přinesou i do svého dalšího života.

Znal jsem i jeden případ, kdy vazby z minulého života zabránily předpokládanému relativně šťastnému soužití dvou partnerů, které bylo opět bez znalosti okolností minulého života zcela pro všechny nepochopitelné.

Mnoho lidí už dnes ví a vnímá, že je velmi důležité mít otevřenou srdeční čakru, milovat sebe a ostatní a vnímat, jaký to má vliv nejen na ně samotné, ale i na jejich okolí. Mnohdy však mají pocit, že přesto že se snaží a meditují na srdeční čakru, tak stále pociťují v této oblasti, že přes všechno úsilí nejsou schopni plně milovat a projevuje se to zejména ve vztahu k sobě. Svoji roli v tom sehrávají i karmické vazby a příčiny i v tom smyslu, jak jsem o tom mluvil v předchozím textu. Řešil jsem tuto otázku v jednom konkrétním případě, ale jsem přesvědčen a také jsem v tomto smyslu dostal odpověď, že se jedná o jakýsi univerzální recept, a proto tuto informaci předávám dál.

Práce na lásce k sobě a lásce vůbec je s láskou pomáhat všem bytostem. Pomáhat v nejširším smyslu toho slova i všem bytostem v nejširším smyslu toho slova. To samozřejmě zahrnuje i posílání lásky ze srdeční čakry. Mezi všechny bytosti je však nutno zařadit i sebe. Důležitý a neopominutelný je aspekt pomáhat s láskou, a to pokud alespoň trochu možno s láskou bezpodmínečnou. Jestliže očekáváme za svoji pomoc nějakou protihodnotu, což se bohužel děje velmi často, tak se dá předpokládat, že očekávaný efekt se buď nedostaví, nebo bude minimální. Pokud aspekt lásky chybí, je to sice vždy lepší než lidem ubližovat, ale je otázkou, jak dalece je to cesta vpřed. Jsem si vědom, že rada „Dosáhnout lásky k sobě a tím i lásky obecně tím, že pomáhám s láskou“ vypadá trochu jako definice v kruhu, ale myslím, že tato forma práce na sobě může fungovat. Jsem přesvědčen, že je určitě jednodušší koncentrovat se na jednu konkrétní činnost pomoci nějaké bytosti a vložit do této činnosti emoci lásky, než dlouhodobě pociťovat lásku k sobě. Kromě toho si vzpomínám na jednu radu Boha z knihy Hovory s bohem autora Neala Donalda Walsche – Chceš-li se něčím stát, tak si na to hraj. Často mluvím o tom, jak si kluci hrají na Nedvěda nebo na Jágra. Pokud to jen trochu jde, hrajme si na láskyplnou zářící bytost.

Zároveň si myslím, že je to univerzální systém a dle mého názoru i nejjednodušší systém či proces, jak si tak zvaně čistit karmu. Samozřejmě to platí i pro uvedené karmické vazby v partnerských vztazích. Výhoda a jednoduchost tohoto systému spočívá mimo jiné v tom, že ani nepotřebujeme znát své minulé životy a svá „karmická provinění“. Ve většině případů, i pokud máme znalosti o svém nevhodném chování v minulých životech, rovněž dojdeme k závěru, že k vyčištění karmy bychom se měli s láskou chovat k tomu, vůči komu jsme se v minulém nebo i tomto životě dopustili takovéhoto nesprávného jednání. Tím nesprávným jednáním je zjednodušeně řečeno takové jednání, které bychom neradi pociťovali na vlastní kůži.

Otevřenost čaker a jejich sektory

14.9.2018

Na téma čaker a jejich otevřenosti jsem dostal zajímavé informace, které mě zaujaly a do určité míry i mně objasnily některé nejasnosti až bych řekl zdánlivé rozpory, které se jevily v okruhu otázek spjatých s otevřeností čaker. Určitou rozpornost jsem mimo jiné vnímal v tom, že někteří lidé změřenou otevřenost čaker poměrně vysokou a také jsem to tak vnímal, ale přesto jsem pro ně dostával informace o tom, že by na této čakře měli pracovat. Dokonce i lidé, u kterých jsem to takto cítil, to také často cítili podobně. Samozřejmě tu vždy zůstává otázka přesnosti měření čaker, ale vycházím z případů, které se mně zdály z pohledu naměřených hodnot poměrně pravděpodobné a odpovídající mému nacítění dané bytosti.

Základ těchto nových informací spočívá v tom, že jednotlivé čakry, které můžeme vnímat rovněž, jako určitá pásma frekvence vibrací mají kromě výšky frekvence vibrací charakteristické pro každou čakru ještě členění, které se dají označit jako sektory. Pro vizuální představivost kromě horizontálního členění ještě členění vertikální. Také by se to dalo, byť poměrně nepřesně formulovat tak, že kromě kvantitativní charakteristiky mají jednotlivé sektory i svojí kvalitativní charakteristiku. Formou určitého podobenství bych to přirovnal k inteligenci a měření inteligenčního kvocientu. Když se měří inteligenční kvocient v různých testech, tak jsou tam jednotlivé oddíly zaměřeny na různé druhy inteligence, například na inteligenci geometrickou, sémantickou apod. Tak jako jsou různé druhy inteligence, tak jsou i různé sektory u jednotlivých čaker.

Učiním krátkou odbočku - dle mého názoru jedním ze základních nedostatků těchto testů je to, že se nezabývají intuicí, kterou považuji za významnou složku inteligence, i když jsem si vědom, že zjišťování intuičního kvocientu by bylo výrazně složitější a problematičtější. Na druhé straně by výsledky zjištění IUQ umožnily pochopit, proč někteří lidé s nižším IQ mají v životě podstatně lepší výsledky než lidé i s podstatně vyšším IQ za předpokladu stejné emočního kvocientu, který hraje v životním uplatnění také významnou roli.

Kromě informace o různých sektorech jednotlivých čaker považuji za důležitou informaci o tom, že při měření otevřenosti čaker, tak jak se většinu provádí (zjednodušeně řečeno na principu kyvadla), tak výsledkem bývá otevřenost toho sektoru čakry, která má nejvyšší hodnotu. Pokud si představíme sektory konkrétní čakry jako sloupce charakterizující otevřenost sektoru, tak naměřená hodnota otevřenosti čakry odpovídá hodnotě otevřenosti nejvyššího sloupce. Z toho pramení, že i když má někdo například změřenou otevřenost srdeční čakry na 85 % a může to být klidně i nejvyšší hodnota ze všech ostatních čaker, tak může mu být doporučeno, popřípadě to i sám může tak cítit, že v daném čase je pro něj nejdůležitější pracovat na srdeční čakře, protože například sektor lásky k sobě může být pouze na 50 %. Odhadl bych, že tato situace může být běžná například pro ženy matky, kdy vlivem mateřství sektor lásky k dětem a do určité míry i obecně k lidem někdy i výrazně narůstá, ale láska k sobě zůstává na nízkých hodnotách. Obdobná situace může rovněž nastávat při usilovné práci na srdeční čakře a lásce, ale není vykonávána dostatečná práce na lásce k sobě. Jen upozorňuji v této souvislosti, že slovo práce v úsloví práce na sobě je nutno chápat trochu jinak, než jak je slovo práce běžně chápáno, tedy ne jako něco radostného, ale jako jakousi povinnost.

Myslím, že informace o různých sektorech čaker má význam pro pochopení některých nejasností, které se vyskytovaly v souvislosti s měřením otevřenosti čaker. Je zajímavé, že jsem již dostal emaily v tom smyslu, že můj krátký vstup o tomto tématu v pořadu o času a jeho cykličnosti dne 14.8.2018 pomohl někomu vyjasnit zdánlivé rozpory mezi vlastními pocity a změřenými hodnotami otevřenosti čaker. Z dosavadních zkušeností získaných za poměrně krátkou dobu to vypadá, že nejčastější rozpor je mezi vysokou naměřenou hodnotou otevřenosti srdeční čakry a pociťováním nedostatečné lásky k sobě. Dalším takovým častěji se vyskytujícím příkladem je otevřenost páté krční čakry, kdy je zdánlivý rozpor mezi vysokou hodnotou otevřenosti čakry a sektorem schopnosti naslouchat.

Pokud zůstaneme u páté čakry, tak lze ještě lze zmínit některé jedince, kteří mají schopnost vidět jemněhmotné bytosti (např. elfy, víly a jiné), ale ostatní sektory páté čakry, popřípadě ostatní čakry již nemají tak otevřené. V některých případech jsou pak považováni za velice vysoké duchovní bytosti pro své nadpřirozené schopnosti, ačkoliv tomu tak není, zejména když stav otevřenosti srdeční čakry není na patřičné úrovni. To se týká i některých dalších senzibilních schopností. Podotýkám, že se jedná o případy, kdy tito jedinci skutečně senzibilní schopnosti mají a nejedná se pouze o schopnosti marketingové, což je bohužel také poměrně častý případ některých lidí považovaných za vysoké duchovní bytosti.

Na druhé straně tato hypotéza sektorů čaker také vysvětluje vyskytující se případy vyšších duchovní bytostí (myslím hmotných), které v některých sektorech čaker nedosahují stoprocentní otevřenosti a tím nemají některé schopnosti, které by jinak odpovídaly stupni otevřenosti vyšších čaker. Některé schopnosti prostě nepotřebují ke splnění úkolu, který tu mají a některé by jim dokonce mohly plnění jejich úkolu ztěžovat, protože jejich využívání by je odvádělo od naplnění hlavního úkolu.

Tyto informace je nutno posuzovat tak, jako i mnoho jiných, jako model skutečnosti. Členění čaker na jednotlivé sektory nelze chápat jako striktní geometrické vyjádření a hranice mezi jednotlivými sektory jsou nezřetelné a jednotlivé sektory se do určité míry překrývají a prolínají a nepochybně i vzájemně ovlivňují. Ve většině případů také nebudou mezi jednotlivými sektory konkrétní čakry výrazné rozdíly. Je dost nepravděpodobné, pokud ne zcela vyloučené, že někdo má například lásku k lidem na 95 % a lásku k sobě na 5 %.

V následující části se pokusím nastínit možné rozčlenění sektorů jednotlivých čaker, ale upozorňuji, že se jedná pouze o jakýsi nástin, o příklad možného rozčlenění sektorů a je nutno k němu také tak přistupovat. Zařazení jednotlivých sektorů do jednotlivých čaker bude nepochybně mnoho lidí vnímat odlišně. V žádném případě to nelze chápat jako striktní členění a přiznám se, že u vyšších čaker a zejména sedmé je to trochu střelba od boku. Možná časem dostanu informace přesnější i v této oblasti. Takže nyní se budu věnovat rozčlenění jednotlivých čaker.

1. čakra - tvorba fyzického těla, schopnost čerpání základní vitální energie, napojení na planetu, karmické vazby

2. čakra - sexualita, smyslnost, emoce,

3. čakra - vitální energie, mezilidské vztahy, hojnost, vůle, sebedůvěra, schopnost léčení

4. čakra - láska k sobě, láska k lidem, k dětem, ke živočichům, k rostlinám, k planetě a nerostům, k vyšším bytostem

5. čakra - verbální komunikace, hudební sluch, smyslový příjem informací, telepatická komunikace s bytostmi všeho druhu včetně tak zvaně neživých předmětů, příjem informací z informačního pole

6. čakra - intuice, jasnovidnost, inteligence, fantasie, tvůrčí schopnosti, mentální ovlivňování reality

7. čakra - spojení se zdrojem, spojení s overegem, astrální cestování, opouštění těla

V souvislosti se sektory srdeční čakry upozorňuji, že se jedná o pohled z určitého úhlu pohledu, z určité úrovně poznání, protože jednotlivé sektory jsou pojmenovány vždy jako láska k …, a v jiných svých textech mluvím o tom, že láska je stav duše (vědomí) a ne vztah k někomu nebo něčemu a takto to vypadá jako zdánlivý rozpor.

Novoroční rozhovor 2019

7.1.2019

Jak bys zhodnotil rok 2018?

Myslím, že hodnocení roku 2018 už nemá podstatný význam, protože změny, které budou v letošním roce, budou tak významné, že pro nějaká zvláštní hodnocení uplynulého roku 2018 již nebude důvod. Jsem si plně vědom toho, že se to říkalo již několikrát, například o roce 2000, nebo o roce 2012, ale tyto předchozí předpovědi byly založeny na různých mýtech a zřejmě i desinformacích a manipulacích.

S určitou mírou pravděpodobnosti se dá předpokládat, že právě tak jako mnohokráte v minulosti byly tyto předpovědi předkládány lidem právě proto, aby až skutečně nastane reálná situace, kdy budou vytvořeny podmínky pro změnu, tak už tomu nebude nikdo věřit, protože se vždy vynoří odpověď: "To už tady bylo." Tak, jak se to mnohokráte tvrdí o myšlenkách na spravedlivější uspořádání společnosti.

Můžeme si myslet cokoliv o těch, kteří v uplynulém období (ať už uvažujeme v kategorii stovek či tisíců let) ovládali planetu Zemi, rozhodně však nelze podceňovat stupeň jejich poznání. Do tohoto poznání nepochybně patří i to, že kolektivní vědomí lidstva hraje minimálně jednu z rozhodujících rolí při tvorbě naší reality. To znamená, že vědomé zabudování nevíry v pravděpodobnost podstatných změn do kolektivního vědomí lidstva pro ně mělo velké opodstatnění a obávám se, že tato jejich snaha byla do značné míry úspěšná. Velká část společnosti je stále přesvědčena, i na základě těchto manipulací, že se opravdu nic podstatného nezmění, a pokud ano, tak určitě ne k lepšímu. Ostatně mnohé katastrofické vize různého charakteru (a to i na tzv. esoterických webech) jsou toho důkazem, protože i mnohé tzv. esoterické weby byly za tím účelem stvořeny.

Základní podmínky pro reálnou změnu zde dříve nebyly. Běžní lidé žádnou změnu neočekávali. Nyní je však zcela odlišná situace, například od tolikráte vzpomínaného roku 2012. Skutečně mnoho lidí je přesvědčeno, že ke změně již prostě dojít musí. Samozřejmě existují velké rozdíly v tom, jaké změny si lidé představují. Škála změn se pohybuje od kosmetických úprav společenských systémů až ke zcela komplexním změnám, které si většina lidí ani nedovede představit.

Jakého směru budou tyto změny a čeho se nejvíce dotknou?

Změny budou poměrně zásadní víceméně ve všech odvětvích, ale jedna podstatná se stane základem pro všechny ostatní změny. Základem všech změn bude to, (doufám či spíše věřím, že k tomu dojde již letos) čemu se říká odhalení. Osobně to nazývám prolomení informační blokády. Konečně se dozvíme, že je vše jinak. Jedná se o obrat či přímo revoluci v oblasti předávání informací a to i mainstreamovými medii, což bude to, co bude tvořit základ všech ostatních změn.

Nové informace v oblasti historie (a to i poměrně nedávné), kosmologie, fyziky, zdravotnictví a technologií, informace o existenci mimozemských civilizací, to vše způsobí zásadní průlom v myšlení mnoha lidí. Také to však způsobí chaos.

Jak si myslíš, že to v takovém případě bude vypadat s lidmi, kteří čerpají informace pouze z mainstreamu a dokonce jim i plně věří?

Chaos bude zejména v myslích mnoha lidí, kteří budou zahlceni informacemi, které budou zcela v rozporu s jejich dosavadním paradigmatem, a tím se jim ztratí pevná půda pod nohama. Znají pouze učebnicové poznatky mainstreamu a najednou bude všechno jinak. Dostanou se do situace, kdy nebudou vědět čemu věřit. Jejich pochybnosti budou vycházet z úvahy, že do této doby jim média lhala a zda se nejedná opět o novou lež. Je pravděpodobné, že někteří neuvěří a budou přesvědčeni, že tyto nové verze reality jsou jim předkládány za účelem jejich zmatení a manipulace s nějakým zlým účelem. Chaos tak nebude jen v hlavách těchto zmatených lidí, ale do určité, a obávám se i značné míry, i v celé společnosti. Věřím, že situace u nás bude přece jen o něco lepší vzhledem k tomu, že skeptické myšlení i běžných lidí bránilo přijímat informace z médií jako nerozporná fakta.

Jakou změnu předpokládáš na naší politické scéně?

Myslím, že pojem naše politická scéna ztratí do značné míry svůj smysl, alespoň tak, jak jej dnes chápeme.

Takže to bude legrace?

To bude. Proto stále nabádám k tomu, abychom se nerozčilovali nad tím, co se děje na naší politické scéně. Jestli je tam Babiš, Fiala nebo Bartoš apod. Jsem přesvědčen a samozřejmě doufám, že tyto otázky nás již nebudou trápit. Tím nechci říct, že nikdo z uvedených politiků již nebude například ke konci roku na svém současném místě, ale chci tím říct, že to již nebude mít takový význam, jaký tomu připisujeme dnes. Jestli k tomu dojde v květnu nebo listopadu opravdu nevím, ale na druhou stranu já osobně to do listopadu vydržím.

Doporučuji sledovat situaci francouzského prezidenta Macrona, který by měl být takovým etalonem změn tzv. obslužných elit jako je on, Merkelová apod.

Myslíš si, že může dojít k situacím, že bychom mohli být např. 3 měsíce bez vody či elektřiny, nebo bez jídla. Myslíš si, že něco takového může nastat?

Myslím si, že ne. Pokud nedojde k nějaké katastrofě víceméně kosmického charakteru (informace podobného charakteru nemám), tak zřejmě nelze nic podobného očekávat. Podle mého názoru by to neprospělo silám žádné úrovně, a domnívám se, že nikdo nemá zájem na takovémto řešení. Dokonce ani tzv. globálním elitám, kterým chaos většinou prospívá, a velmi úspěšně jej často organizují, by chaos podobného druhu zřejmě neprospěl, protože by je mohl velmi rychle smést.

Myslíš si, že bychom měli mít nějakou finanční hotovost, například třicet tisíc, kdyby došlo k nějakému resetu finančního systému, kdy nebude fungovat internetbanking ani bankomaty?

Myslím, že pokud dojde k něčemu takovému, tak hotovost také nebude k ničemu. Maximálně na první vyběhnutí do obchodu, protože okamžitě dojde k chaosu. Když dojde až k takovému stavu, kdy nebude nic fungovat, tak bych se stejně s takovými penězi neodvážil do obchodu. Možná bych si něco nakoupil, ale s velkou pravděpodobností bych už to nedonesl domů, protože moje fyzická konstrukce nepatří k těm nejsilnějším a žádnou zbraň nevlastním.

V této otázce je jedna zásadní věc. Lidé většinou v podobných situacích neumírají hlady, protože nemají co jíst, ale ze strachu, že hlady zemřou. Kvůli tomuto strachu jsou schopni udělat cokoliv. Já osobně bych do obchodu nešel. Nevystavoval bych se takovému nebezpečí. Raději přejdu na hladovku a pránu nebo si občas dám kousek medu nebo něco takového.

Nemohu vyloučit, že může dojít k tomu, že banky přestanou nějaký čas fungovat, ale pak přestane fungovat vše. Peníze jsou v této společnosti něco jako krev v lidském těle. Takže mohou po nějakou dobu fungovat některé společensky prospěšné služby, jako například malá pekařství a podobně, ale stejně jen krátkou dobu. Co by s utrženými penězi jejich majitelé dělali? Když nemohou peníze někam uložit, tak za ně nemohou ani nic koupit. Kdo by jim prodal suroviny na výrobu pečiva? Došlo by k jednorázovému vyprázdnění obchodů.

Před časem ses zmínil, že dojde k redukci obyvatel, že zde zůstane přibližně třetina obyvatel. Máš k tomu nějaké nové informace?

Nemám nové informace, ale zatím jsem nedostal informace opačného charakteru.

Tato redukce obyvatel by měla být jednorázového charakteru nebo postupně?

Moje informace je taková, že by to mělo být postupné a nemělo by to být nějakou jednorázovou událostí. Zvýšená frekvence vibrací by měla dělat některým lidem problémy, ale co bude, to ví snad jen bůh a ten si jen hraje. Katastrofické události typu Fukušimy se mohou přihodit, protože globální elity se ještě mohou bránit, ale myslím, že v okamžiku odhalení už to ztrácí smysl, pokud by si elity ovšem neřekly, že když ne my, tak nikdo a tady to spláchneme. Tak zvané přírodní katastrofy podle mě neexistují, protože vše je jen jedno vědomí a vše je pouze tvůrčí akt určité úrovně vědomí, což je v přímém protikladu k tomu, co tvrdí věda, která se dokonce přímo vysmívá těm, kteří si myslí, že přírodní katastrofy či kosmické události jsou vůle boží.

Myslíš si, že se ve svém životě ještě dožiješ letu na jinou planetu?

Jsem o tom pevně přesvědčen, dokonce i mimo Sluneční soustavu.

Jakým způsobem si představuješ setkání s nějakou mimozemskou bytostí?

Myslím, že to bude docela obyčejné. Předpokládám, že mimozemská bytost bude klasicky mammaloidního zjevu, tj. nebude se nijak vymykat našim představám o tom, jak vypadá člověk. V této souvislosti upozorňuji na výrazné odlišnosti lidských ras zde na Zemi. Dokonce si myslím, že může vypadat zcela jako my, takže určitě žádná bombastická událost. Nedá se ani vyloučit, že dokonce ani nepoznám, že jednám s mimozemskou bytostí.

Nemyslím si, že se setkám s něčím, jako jsou reptiloidi nebo kudlanky, minimálně při nějakém prvním setkání, a ani nemohu říct, že bych po tom bůh ví jak toužil. Myslím, že je celkem logické, že při prvních kontaktech dojde k určitému přivykacímu období, takže se budeme setkávat s bytostmi, které budou od nás k nerozeznání nebo k nerozeznání od některé z ras zde na Zemi. Možné je, že i konkrétní oblasti Země budou zpočátku navštěvovat bytosti zjevově odpovídající místním formám lidských bytostí.

Doufám, že i naše budoucí vztahy budou rovnocennější, než si dnes myslíme a že i na nás bude volba času, kdy se budeme chtít sejít.

Jak si myslíš, že budou s námi komunikovat, jakým jazykem?

Většinou jsou schopni komunikovat telepaticky, ale mají také možnost se velmi rychle naučit jazyku příslušné krajiny. Kromě toho mají přístroje na okamžitý překlad. Pokud se bude jednat o vyslance do příslušné oblasti, tak si myslím, že budou zvládat místní řeč. Ale schopnost číst myšlenky jim zřejmě zůstane, takže asi by nebylo vhodné se jim pokoušet lhát.

Máš nějaké osobní sdělení?

To, co řeknu už je poměrně dlouhodobější a přesahuje to mnoho životů, a nechci, aby to vyznělo nějak pesimisticky. Pomáhej každému a nikdy neočekávej žádnou pomoc. A řekl bych, že to platí i pro toulky po jiných planetách.

Myslíš si, že změny, které budou v tomto roce, jsou tou tak slibovanou transformací?

Ne, když to dobře dopadne, tak začátkem transformace. Ale, jak říkají všechny esopříručky, hrajme si na to, že je to transformace a ona to bude transformace.

Chceš do nového roku něco vzkázat i přisedlíkům?

Ano. Přisedlíci všech zemí svět spojte se a jděte do nebe. Myslím, že ta původní formulace byla trochu jiná, ale tato je vhodnější. Trochu jsem zapomněl, že se jedná o novoroční rozhovor a že už není Silvestr, tak se omlouvám.

Myslíš, že ty změny, o kterých mluvíš, budou takového rázu, který nemá v lidských dějinách obdoby?

Do určité míry je otázka, co považovat v tomto smyslu za lidské dějiny, protože na to se dá pohlížet z odlišných úhlů pohledu, ale pokud se budeme držet vědeckého a učebnicového pojetí, což předpokládá nějakých přibližně 10 až 12 tisíc let, tak rozhodně.

Samozřejmě kataklyzma související se zánikem Atlantidy bylo logicky podstatnější změnou, ale pevně věřím, že lidstvo a nyní se inkarnující pamětníci konce Atlantidy, se nic podobného nepokusí zopakovat.

Mohl bys to tedy přirovnat k nějaké události z nám známých a uznávaných událostí?

Ne, s výjimkou zániku Atlantidy. Možná, že bych to rozšířil i na starší dějiny, včetně období Atlantidy, Lemurie i Hyperboree. Nikdy v nám známých i esoterických dějinách nebyla planeta Země osídlena civilizací relativně jednoho druhu a dalo by se říct i přibližně jedné technologické úrovně. V předchozích dobách, kromě zmíněných ostrovů vyspělých civilizací (a je otázkou, zda i tyto ostrovy kromě duchovní vyspělosti oplývaly tolika sebezničujícími technologiemi jako my), byly na planetě i lidské společnosti, které byly relativně nedotknuty vyspělými technologiemi. Přirovnal bych to k době přibližně před 500 lety na Zemi, za předpokladu, že by ta evropská byla přibližně na dnešní úrovni. Tyto ostatní civilizace žily svým samostatným vývojem. I Atlantida v jejích temných dobách sice měla své kolonie, ale nevnucovala těm ostatním "demokracii" vlastního typu. Atlanťané chtěli vojensky překonat protivníka, který jim bránil v plném ovládnutí planety, ale nesnažili se ostatním vnutit svůj styl života.

Měli své kolonie, kde jejich styl převládal, ale zdaleka to nezasáhlo celou planetu jako v dnešní době, včetně současného informačního rozmachu. Dnes někde nemají vodu, nemají co jíst, ale mají televize, mobily a internet, takže vědí, co se děje a zejména, jak se mají i na druhém konci světa.

Takže co bys poradil lidem?

Nenechte se manipulovat, nenechte se ničím ovlivnit, žijte si svůj vlastní život, buďte koncentrovaní na přítomnost, nežijte ani minulostí ani budoucností, pomáhejte bližním svým a šiřte lásku! Amen J. Omlouvám se, ale na tyto projevy asi nejsem ten pravý. Možná bych ještě dodal, snažte se rozeznat a odlišit podstatné od nepodstatného. Hodně vám to ulehčí život. No tak ještě něco. Nebojte se změn, stejně přijdou bez ohledu na to, jestli se jich budete obávat.